VEGETATION OCH SKOGSVÄXT PÄ SEDAN LÄNGE TORRLAGDA MYRMARKER 263 



och häri torde väl orsaken närmast, utom i torrläggningen som sådan, vara 

 att söka till att humifieringen gått sä hastigt i den underliggande torven. 



Av ovanstående har framgått, att torven närmast ytan, då det gäller 

 myrmarksskogar av Myrtillus-iy^, i skilda fall är i olika hög grad humi- 

 fierad. An förekommer strax under råhumuslagret torvmylla, än obetyd- 

 ligt humifierad torv o. s. v. Egendomligt nog synas emellertid olikheter 

 i detta avseende ej eller endast obetydligt påverka skogens tillväxt. Även 

 där strax under råhumustäcket föga lumiifierad torv finnes, har skogen 

 ett kraftigt utseende. Jag behöver endast erinra om Kraftmyren, där sko- 

 gen tillväxer 5,9 kbm. pr hektar och år. I dessa fall är det dock säker- 

 ligen ej utan betydelse, att torven på djupare nivå är betydligt mera hu- 

 mifierad än upptill. Dock är sannolikt, att efter kraftigare humifiering 

 av yttorvlagret tillväxten i dessa skogar blir ännu större än förut (jfr 



I tab. 37 meddelas några kemiska analyser från väl torrlagda, skog- 

 beväxta myrmarker. De analyserade proven härstamma från ytan intill 

 ett djup av 20 cm. 



Ehuru man ej vet, huru stor del av näringskapitalet, som är omedel- 

 bart tillgängligt för träden, sä ha dock dessa analyser ett mycket stort 

 intresse. Näringsförrådet är i stort sett tämligen obetjdligt, och utgående 

 från den uppfattning, man enligt Ebermayer (jfr WAHLGREN 1914, s. 6) 

 har om trädens årliga behov av mineralsalter, skulle det i många fall räcka 

 endast under relativt få är, förutsatt även att av vissa ämnen allt kunde 

 upptagas av växterna. Isynnerhet är kalkmängden pä Stormyren (dykärr- 

 mark) och vid Atjärn [Vaghiatiiiii-mos.?,m^.r\i) mycket obetydlig (resp. 588 

 och 605 kg. pr har; resp. 0,16 och 0,30 % av torrsubstansen), liksom även 

 fosforsyremängden på Lars-Anders myren (n:r 8, /^//.frz/wmossmark) är 

 synnerligen liten (19 kg. pr har; 0,01 "„ av torrsubstansen). Visserligen 

 återbördas till marken genom förnan större delen av de upptagna sakerna, 

 men åtskilligt åtgår även till uppbyggande av veden. Om man helt bort- 

 ser från de för barr o. d. nödvändiga ämnena och endast räknar med det, 

 som användes för veden, skulle, enligt Ebermayers siffror, t. ex. pä 

 Lars-Anders-myren (n:r 8) all fosforsyra vara försvunnen efter c:a 15 år,^ 



^ Härvid dock ej medräknad den organiskt bundna fosforsyra, som ej löses i salt- 

 syra och som möjligen vid starkare humifiering frigöres. 



