VEGETATION OCH SKOGSVÄXT PÅ SEDAN LÄNGE TORRLAGDA MYRMARKER 267 



i denna mossmark skulle vara mera svårtillgängliga än på motsvarande 

 marker i Norrland. 



Orsaken till skogens tillbakagäng vid Bunzlau måste enligt min upp- 

 fattning vara en annan; vilken den är, är naturligtvis ej möjligt yttra sig 

 om utan ett besök på platsen. 



En jämförelse mellan tab. 37 och tab. 34 synes i stort sett visa en- 

 dast obetydliga skillnader med avseende på näringskapitalet i ytskikten 

 å intakta (eller nyligen dikade) och skogbeväxta, för länge sedan torrlagda 

 myrmarker. Dock äro de gjorda analyserna ej tillräckligt många för en 

 statistisk jämförelse. 



Den efter torrläggningen uppkomna skogen fråntager myrmarken 

 genom rötterna näringssalter, vilka emellertid till största delen återlämnas 

 genom förnan. En del kvarhålles dock i veden, varför en minskning av 

 ytskiktets näringssalter, om än relativt obetydlig, måste komma till stånd. 

 Densamma blir troligen även större genom den efter torrläggningen sä- 

 kerligen större urlakningen. Minskningen torde dock åtminstone delvis 

 uppvägas av den efter torrläggningen påskyndade humifieringen av myr- 

 markens yttorvlager, varigenom halten av näringssalter ökas (RiNDELL 



1902, S. 30; LÖHNIS 19IO, S. 564). 



Om än de genom tab. 2i7 meddelade analyssiftrorna, i den mån de 

 antyda trädens ringa näringsbehov, äro uppmuntrande för den för myr- 

 marksdikningar för skogsbörd intresserade skogsmannen, så mana de dock 

 samtidigt till aktsamhet om det sparsamma kapitalet. Det synes vara till- 

 rådligt att vid avverkningen av myrmarksskogar kvarlämna på platsen så 

 mycket som möjligt av grenar, bark o. s. v., så att ej onödigtvis närings- 

 salter bortföras från myrmarken. 



3- Lavhed och närbesläktade hedtyper. 



Utom nu behandlade skogstyper påträflas på sedan längre tid torr- 

 lagda myrmarker någon gång en vegetation av mera hedartad natur. 

 Polytrichuin strktmn och Cladonia-7t.x\.&x utgöra var för sig eller tillsam- 

 mans bottenmattan; understundom kan denna dock vara mer eller mindre 

 reducerad. Fältskiktet är oftast glest, liksom även vanligen skogsskiktet. 



Tre typer kunna med avseende på markvegetationen urskiljas, näm- 

 ligen: 



