VEGETATION OCH SKOGSVÄXT PA SEDAN LÄNGE TORRLAGDA MYRMARKER 277 



D. iiiajiis, HylocoiiiiuDi parictbiuui. Polilia iiiitaiis och en del Spliaguuui- 

 aiter, såsom ^". iingustifoliiivi. S. coinpactuiii, S. niagellanicuiii och S. Rus- 

 sozvii. Ofta har Polytricliuui strictinii benägenhet att bilda tuvor, varför 

 marken blir småkuperad. 



Fältskiktet är svagt utvecklat. Risen förekomma »tunnsådda» — 

 »strödda». Bland dem märkas A)idyoiiuda polifolia, Betala iiainr. Calluna 

 imlgaris, Empctrum nignini, Vacciniuin iiliginosum, 'V. Myriilliis och V. 

 7'itis idaca. De två sistnämnda, huvudarter i förut behandlade skogs- 



Fig. 22. Vacciniuin Myrtilliis Iråii hed å torrlagd mossmark. Skotten upprepade gånger 

 avfnisna och bladen mycket små. .\niindsjö socken, Knäsjömvren '"It 1916. V'. 



typer, finnas endast som enstaka individ. I synnerhet ]'. Ålyrtillus är 

 mycket tynande; den har smä, förkrympta blad, och skotten äro ofta av- 

 frusna (jfr fig. 22). 



Av örter förekommer blott Rubus cliainaeinonis, vanligen »strödd» — 

 »riklig»; bland gräsen är Eriophoniin vaginatum den mest framträdande; 

 i övrigt finnas egentligen endast »enstaka» (Trt/Y.i-arter, C. iiiagellanica, C. 

 rosirata o. a. Det påträffas huvudsakligen alltså blott sädana örter och 

 gräs, som höra hemma i myrarnas associationer. Orsaken härtill torde ej 

 få sökas i otillräcklig torrläggning utan närmast i hedtorvens stora förmåga 

 att kvarhålla vatten, varigenom markfuktigheten blir relativt stor (jfr AN- 

 DERSSON och Hes.selman 1907, s. 62). 



