TREDJE KAPITLET. 



Föregående undersökningar angående myr- 

 markerna som skogsmark jämte dis- 

 kussion av dessas resultat. 



Frågan om myrmarkerna som skogsmark har under de två sista de- 

 cennierna ofta varit under debatt. Man finner i litteraturen ej sällan ut- 

 talanden angående hithörande problem. 



De uppfattningar, som i vårt land framkommit, kunna för över- 

 skädlighetens skull lämpligen fördelas pä tre grupper': 



i) De flesta kärrmarker bliva efter torrläggning god skogs- 

 mark, flertalet mossmarker däremot ej; de förra kunna därför 

 i allmänhet med framgång avdikas för skogsbörd, de senare 

 böra lämnas utan avseende. Ungefär denna åskådning framträder 

 hos Olof.sson och Nordlund (1S98), Halldin och Welander (1904), 

 Welander (1906), Ekman (1907), Haglund (191 i a), Hesselman (1912, 

 s. 57 fif.), Grenander (1912 b) och Lundberg (1914, s. 50 ff.). 



Haglund kommer efter en resa i Västerbotten till det resultatet 

 angående »starrmyren» (ToLFS terminologi, jfr s. 34), att den så småningom 

 blir skogbeväxt, ehuru det dröjer tämligen lång tid (1. c, s. 279); angå- 

 ende »de typiska mossarna» (1. c, s. 288), att dessa knappast lämpa sig 

 för skogsbörd, enär de varken visa föryngring eller ökad tillväxt av gamla 

 marbuskar. 



Enligt Grenander (1. c, s. 21) ha skilda starrtorvarter olika pro- 

 duktionsförmåga, varför om dem ej något allmänt omdöme kan lämnas 

 »hvitmoss-» och »duntorf» (sannolikt i stort sett Fuscnni- och Vaginatuin- 

 mosstorv enligt min terminologi) kunna icke producera skog (1. c, s. 21), 



^ Här avses endast uttalanden av mera generell art. Exempel på lyckade och miss- 

 lyck.Tde resultat meddelas i övrigt av S. Kempe (1906, s. 70), Lindhé (1909; 191 1), Hes- 

 sEi.MAN (1907, s. 25 ff., Gren.^nder (1912 a), OswALD (1916) O. a. 



