FÖREGÅENDE UNDERSÖKNINGAR OCH DISKUSSION AV DESSAS RESU LTA T 29 9 



der Versuche sind mehr öder weniger misslungen . . . Das letzte Wort in 

 der AufForstung der Hochmoore halte ich allerdings fiir noch nicht ge- 

 sprochen, die vorliegenden Erfahrungen mahnen aber zu entschiedener 

 Vorsicht.» Bersch (1912 b, s. 218) och ZU Leiningen (1907. s. 154) 

 framhålla, att högmossarna möjligen kunna bli skogbärande, ehuru det för 

 närvarande från ekonomisk synpunkt knappast är tillrådligt att söka över- 

 föra dem till skogsmark.^ 



För att erhålla en egen uppfattning om, huru mellansvenska myr- 

 marker utvecklades efter torrläggning, loretog jag hösten 1916 i sällskap 

 med fil. kand. HuGo OsVALD en resa till Gimo Bruk i norra Uppland. 

 Som flera gånger omnämnts i litteraturen, ha här sedan 1S60- och 1870- 

 talen omfattande myrmarksdikningar i och för skogsbörd utförts. Dessa ha 

 varit föremål för studier av bl. a. OLOFSSON och NORDLUND (1898), TOLF 

 (1900 b), Fredenberg, Linnér och Ouchterlony (1900), Halldin 

 och Welander (1904) och Lundberg (1914), och iakttagelserna här- 

 städes ligga delvis till grund för dessa författares ovan refererade åsikter. 



Det gällde för oss närmast att studera mossmarkerna, i mellersta 

 Sverige i allmänhet utbildade som högmossar (soisn stricto), enär om 

 kärrmarkerna som skogsmark ej avsevärda meningsskiljaktigheter före- 

 funnos. Vi utvalde till besök därför tre myrmarker, som, ehuru för länge 

 sedan dikade, dock fortfarande delvis voro föga påverkade med avseende 

 pä vegetationen. Dessa voro Måsmossen, Nyckelmossen och Botmora- 

 mossen. Dessutom besöktes Askmyrmossen, som nu helt och hållet är 

 beklädd med välväxande skog. I korthet vill jag referera våra iaktta- 

 gelser frän dessa fyra myrmarker. 



I. Måsmossen. 

 (Uppland, Hökhufvud socken.) 



Denna c:a 50 hektar stora myrmark (flg. 27)* dikades åren 1S67 — 1875 ; ge- 

 nom avdikningen har nu större delen (avd. 112, 113, 114, 117, 185, 199 och 200, 

 sammanlagt 36,7 hektar) överförts till produktiv skogsmark; den norra delen (avd. 

 109 och 1 1 c) är dock fortfarande opåverkad. Av Lundbergs (1914, s. 112) 



' Zu Leiningen säger t. ex. (1. c): »Nach allem, was im Vorhergehenden gesagt ist, 

 diirfte es unter den gegebenen Verhältnissen kaum rentabel und verlockend sein, Hoch- 

 moor aufzuforsten. Aber wir können nicht in die Zukunft sehen und wer känn heute sägen, 

 ob man nicht dereinst recht froh sein wiirde, wenn solche Probleme schon gelöst wären.» 



' Kartorna över Måsmossen, Nyckelmossen, Botmoramcssen och Askmyrmossen, 

 liksom uppgifter över storleksförhållanden o. s. v., lia erhållits av Gimo Bruk. 



