FÖREGÅENDE UNDERSÖKNINGAR OCH DISKUSSION AV DESSAS RESULTAT 305 



Torvens mäktighet är 2,5 m. +. 

 Profil: A. 140 cm. /7/.f<7////-mosstorv. 



På 20 cm. djup: Sphagitum fuscum 5, Cdllinm vii!i;aris i; 



på 50 cm., djup: Sphagiunn fuscum 5, rliizom (Ruhus iliainaciiwrus)), di/u/iui inil- 



garis I ; 

 på 100 cm. djup: SpJiagmiiu fuscuiu 5; 

 på 125 cm. djup: Spliag/iuiit fitstui/i 5, .S'. inagcIldniiUin i. 



B. 45 cm. Vagiua1ui)i-\\-\o'i'!Xoxv . 



På 150 cm. djup: Splmgninii angustifoliiiiii .), .S'. i/iiigc//iuiiiUiii 3, .S'. fiiscidii ], Erio- 



plwruni vag!iintiiiii-%\\ÅCix 2; 

 på 175 cm. djup: = föregående. 



C. 50 cm. starrmosstorv. 



På 200 cm. djup: Spltagnum angustifoliiiiii 5, rhizoni (Cvpeniceer) 2; 

 på 225 cm. djup: Sphagmim angiisfifoliuiii 4, ..S'. teres 5, 5. iiiagellaiiiiuiii 1, rhizoni ocli 

 radiceller (Cvperaceer) 2 — 3. 



D. 25 cm. + Magiiocayicctuiii-\ox\ . 



Det sannolilia är, att vegetationen före dikningen utgjorts av Fuscuiii- 

 mosse, och att alltså heden uppkommit efter densamma. 



Nu frågas, varför har ej detta ]iarti bli\it till skogsmark, liksom myr- 

 marken i övrigt? Är orsaken att söka i att här finnes en mera näringsfattig 

 torv, det 1,4 m. mäktiga /"/cffvcw-mosslagret? Låtom oss, innan denna fråga 

 besvaras, först granska dikessystemet pä myrmarken. »Impedimentet» genom- 

 drages av ett 7 dm. djupt dike; detta utfaller i det 8 dm. djupa avloppsdiket 

 i spetsig vinkel (jfr fig. 28); i bada dessa diken är dock vattnet stagnerande. 

 Detta beror till stor del på att vattnet måste rinna i sicksack för att komma 

 ut från myrmarken (jfr fig. 28)*; härigenom minskas naturligtvis lutningen, och 

 vattnet blir lätt stagnerande. Diket genom »impedimentet» har därför endast 

 ofullständigt kunnat verka torrläggande. Häri ligger enligt min mening 

 orsaken till att området ej blivit skogsmark såsom myrmarken i 

 övrigt. Ocksä är torven i ytskiktet sä gott som alldeles oförmultnad. 



Nyckelmossen kan därför ej — lika litet som Måsmossen — 

 utgöra bevis för att mossmarker (incl. högmossar) ej kunna bliva 

 till skogsmark. 



3. Botniorainosseii. 



(Uppland, Skefthammar socken). 



En mindre del (fig. 29) av denna myrmark, en utpräglad högmosse, 

 dikades för skogsbörd omkring år 1870. Genom avdikningen har 8,75 hektar 



' Detta har ock.så orsak:it, .itt nivrmarken över huvud blivit tämligen svagt torr- 

 lagd; en kraftigare torrläggning skulle säkerligen öka skogsväxten även i den ]'aaiiiiiiiii- 

 rika skogen. 



De norrländska myrmarkerna. 17343 20 



