VEGETATIONENS FÖRÄNDRING PÅ NYLIGEN TORRLAGDA MYRMARKER 31* 



Utvecklingen av en viss association behöver dock ej alltid vara den- 

 samma. Graden av torrläggning är i första hand den bestämmande fak- 

 torn.' Dock beror den även på, vilka av de främmande växter, som 

 väl kunna trivas på den förändrade ståndorten, som befinna sig i omedel- 

 bar närhet. Ett dykärr, som är försett med talrika tuvor, utvecklas t. ex. 

 understundom annorlunda än ett sådant, där dessa saknas. Frän tuvorna 

 kunna nämligen lätt nedvandra växter på kärrytorna, som förut ej funnits 

 där, men som genom de ändrade förhållandena nu finna ståndorten gynn- 

 sam; ett mindre kärr, som från fastmarken kan rikligt besås med björk, 

 får ofta ett annat utseende än ett större sådant o. s. v. I det följande 

 behandlas huvudsakligen de mera vanliga utvecklingsförloppen. 



I. Dykärr. 



(Tab. 39.) 



Dykärrets dominerande gräs, Carices, Eriophoiinn polystacliion, Eqiii- 

 sctuin fluviatile, avtaga tämligen omedelbart efter torrläggningen. De bliva 

 mera lågväxta än förut och erhålla ett spädare utseende. 



Oftast inkomma snart mossor. Viktigast av dessa är PolytricJmiii 

 gracile; dessutom uppträda P. coiiiiniinc, P. strktuin, P. urnigenuii, Dicra- 

 nella cerviadata, CatJiayinca undii/ata, Ceratodon piirptireits. Poldia iiii- 

 /11//S o. a. Redan efter c:a lo år finnes vanligen en sluten matta, om 

 dräneringen varit tillräcklig, ofta t. o. m. inom kortare tid. 



Om dykärret är starkt tuvigt och tuvorna klädda med ]'aginat!mi- 

 eller Fiisciiin-mosse., kommer snart Bciida nana att på dessa bilda höga 

 snår (fig. 32), som delvis beskugga kärrytorna, varigenom mossornas ut- 

 veckling därstädes hindras (tab. 38: i — 2). Även kan i dessa fall dvärg- 

 björken talrikt nedvandra på dykärret. Om tuvorna äro täckta av Molinia- 

 äng. Papil/osuui-mosse 1. d., kan ske en kraftig nedvandring av en del 

 mindre fuktighetsälskande örter och gräs, som ofta helt kunna täcka de 

 forna kärr)'torna. Framför allt blir gärna Erioplionmi alpiuiivi dominerande 

 och förtränger mer eller mindre den övriga vegetationen genom sin täta 

 växt och rikliga forna (tab. 38: 7— 8). Från Ålo/i/iia-ängen inkomma så- 

 dana örter som Tricntalis eiiropaca, Vicda ipipsila och ]'. palustris. 



' Här behandlas endast sådan.i fall, där torrläggningen l;an anses vara tillräckligt 

 l;raftit; lör att växtlig skog skall kunna utvecklas. 



