338 



FJÄRDE KAPITLET 



cum att på grund av sin täta växt och inre byggnad länge kvarhålla vat- 

 ten. Så småningom utbreda sig emellertid andra mossor och döda eller 

 undantränga densamma. Dessa äro främst Mylia anoinala, Ccplialozia- 

 och yungcniic7itia-a\\.er\ dessutom en del bladmossor, såsom Polytrichum 

 stiictniii, Polilia mäans och Hylocomiiiin parietinuin. Denna senaie blir så 

 småningom den dominerande. 



Understundom kunna lavar, särskilt CladoniLi-7K\X.&x^ tilltaga kraftigt i 

 frekvens (tab. 44:11). Dock synes detta mera sällan vara fallet, om drä- 

 neringen varit fullständig. 



Foto "/« 1915 av E. Melin, 

 Fig. 34. Ungskog av tall på Fuscuiii-xwo^iiva-wV. Torvens niäktighct 1,6 m. Anundsjö 



socken, Holnisjö (s. 339). 



De högre risen erhålla en yppigare tillväxt; isynnerhet gäller detta 

 Betitla nana och Callmia vulgaris: den förra kan nå en höjd av i m. (van- 

 ligen endast omkring 6 dm), under det den före torrläggningen ej var 

 högre än c:a 3 dm.; bladen bli större och mindre läderartade än förut. 



Björken förhäller sig i den dränerade /v«a/w-mossen liksom i \'agi- 

 /ur/ujumossen. Enstaka individ kunna finnas; täta bestånd bildas dock ej.^ 



Av tall och gran ha plantor till en början m)xket svårt att upp- 

 komma. Fröna gro lättast pä av Mylia och andra levermossor nyligen 



' På sedan längre tid torrlagda Fuscum- och I tfn-/«rt///«/-niossmarker påträffas 

 också endast sällan starkt björkblandade skogar (jfr s. 239—240). 



