VEGETATIONENS FÖRÄNDRING PÄ NYLIGEN TORRLAGDA MYRMARKER 343 



De förändringar, som myrassociationerna undergå efter torrläggning, 

 kunna i stora drag sammanfattas på följande sätt. 



i) De flesta av kärrens konstituen ter decimeras eller dö bort. 



2) På mossarna bliva örter och gräs mindre kraftiga, de flesta 

 ris däremot kraftigare; dessa senare komma därför att spela en 

 mera dominerande roll än förut. Av Sphagna dö tämligen omedel- 

 bart de mest hygrofila arterna, de övriga le va kvar desto längre, 

 ju mera xerofila de äro. 



3) I kärren och de mera hygrofila mossarna inkomma snart 

 en del Polytrfchitin-divter, främst P. gracili\ dessutom Dici anella 

 cerviculata, Pohlia iiiitans o. a.; i många fall bilda dessa en slu- 

 ten matta. 



4) Av träden blir på dykärr och starrmossar björken ej säl- 

 lan snart härskande; pä övriga mossar kommer denna att spela 

 en mindre roll. 



5) Barrträdens frön synas i allmänhet gro tämligen lätt på 

 nytorrlagda kärr och mossar, med undantag av F us cu //i-mossen; 

 pä starr- och ]^ag iitatuiii-mossa.r äro plantorna redan frän början 

 vackra, förutsatt dock att frost 1. d. ej hämmar deras utveckl ing; 

 på dykärr och flarkar samt Cuspidatuni- och Papil/osii iii-mossnv 

 äro de under de första åren efter torrläggningen tynande. 



Tanttu (191 5) har för Finlands vidkommande ganska ingående be- 

 handlat associationernas förändring omedelbart efter dräneringen. Enligt 

 honom genomlöper varje myrsamhälle efter torrläggningen flera olika, väl 

 från varandra skilda stadier, innan slutstadiet, d. v. s. lavheden, lingonhe- 

 den etc. (jfr s. 297) uppnäs. I C//sp/t/a///m-mossarna. (»siimäkenevat») in- 

 komma t. ex. Spliagimiii papi/losuin, S. inagellaniciim och S. angustifoliuin, 

 så att Papillosnin-mossa.r (»kalvakkanevat») eller l^igi/iatum-mossar (»ly- 

 hytkortiset nevat») uppkomma. Dessa förändras genom risens invandrande, 

 och n\'a stadier erhållas', vilka å sin sida utvecklas till resp. »ljungrika hed- 

 myrar» (»kanervarahkarämeet») och : storrismyrar» (»isovarpuiset ränieet»), 

 som sedermera bliva till ljung- och lingonhedar. De flesta av dessa 

 övergångsstadier, som synbarligen betraktas som skilda associa- 

 tioner, torde emellertid ha utvecklats på grund av otillräcklig 

 torrläggning, och de utbildas ej, om denna är fullständig. De ha 

 också på de undersökta myrmarkerna uppkommit ett stycke från dikena, 



' Samtliga stadier benämnas med finsl;a n.tmn, som svårligen kunna översättas till 

 svenska språket. 



