4l6 FEMTE KAPITLET 



Även plantorna invid dikeskanter peka i viss mån hän i samma rikt- 

 ning. Vid diken pä myrmarker kan nämligen, såsom framför allt HeSSEI.- 

 MAN (1917 a, s. 360) påpekat, nitrifikationen bliva särdeles livlig; här in- 

 finner sig också talrikt Chamacncriiim angnstifolium, som av Hesselman 

 (1917 a, s. 388) betraktas som »nitratofil ledväxt». Det kunde tänkas vara 

 en livlig salpeterbildning, som är orsaken till att plantorna här äro vackra, 

 elunu de sakna mykorrhiza. 



Mot antagandet, att svamparnas huvuduppgift ligger i förmedling av 

 kväve, står dock det faktum, att substraten för tynande, pseudomykorrhiza- 

 försedda plantor i flera av de undersökta fallen visade en betydande nitrat- 

 halt, så i dyflarken och Papillosuiii-mosstn ä Vonsniyren och i Sphagnum- 

 kärret ä Ensammenmyren (tab. 48). 



Emellertid bevisar enligt min uppfattning ej detta förhållande, att 

 svamparna sakna betydelse för värdväxtens kvävetillförsel. Det kan tän- 

 kas, att svamparna förutom vid kväveupptagandet spela en viktig roll även 

 i andra avseenden, och att på grund härav plantorna i ovannämnda fall 

 voro tynande trots tillgång pä lätt assimilerbart kväve. 



För en slutgiltig lösning av dessa problem fordras systematiskt ut- 

 förda kulturer under skilda förhållanden, dels av de isolerade mykorrhiza- 

 svamparna, dels av plantorna själfva med och utan svampar. De försök, 

 som hittills gjorts i dessa avseenden, sakna tillräcklig beviskraft. 



Vad beträffar de m\rassociationer, som i naturtillståndet sakna my- 

 korrhiza, är det från såväl teoretisk som praktisk synpunkt av intresse att 

 utröna, huru länge det dröjer efter torrläggningen, innan svamparna invand- 

 rat i sä stor frekvens, att ett för framtida skogsbestånd tillräckligt antal 

 plantor kan bliva infekterat. Är denna tidrymd myckel lång, är det möjligt, 

 att skogsmannen lämpligast bör tillgripa konstgjord infektion av mykor- 

 rhizasvamparna. 



Detta spörsmål kan e.\akt avgöras endast genom studier av för ända- 

 målet utlagda provytor. Det är nämligen oftast ej möjligt att några år 

 efter myrmarkens dikning avgöra, vilket år torrläggningen av ett under- 

 sökt område ägt rum.^ I stort sett torde dock kunna sägas, att c:a 10 år 

 efter fullständig dränering flertalet plantor äro försedda med mykorrhiza. 



' Dikningen har ofta pågått under flera år efter varandra, och efter denna första dik- 

 ning ha ej sällan kompletteringar utförts. 



