— 20 — 



f. Ex. i Perioden 4.— 13. Februar 1902, det største og konstanteste 

 Snedække i de to Vintre. Observationerne gælder, som frem- 

 hævet af Dr. Poulsen, de lavere Egne, og paa de nordlige Øers 

 Fjælde er der rimeligvis et ret konstant Snedække (sé Fig. 2); dér 

 maa Klimaet ogsaa være en Del koldere, og det er dér, at de 

 højnordiske Planter især holder til, f. Ex. Dryas, Verofiica alpina, 

 Saxifraga rivularis. Fapaver radicatum, Salix glauca etc. Des- 

 værre véd vi intet sikkert om de klimatiske Forhold til Fjælds, 

 men maa nøjes med, hvad man kan slutte sig til af de sparsomme 

 Oplysninger, der foreligger. Observationer gennem en Aarrække 

 paa et af de højere Fjældes Topplateauer vilde være af stor Værdi 

 baade i meteorologisk og i botanisk Henseende. 



d. Lnltbevægelser (Vind). Færøerne er bekendte for deres 

 stormfulde Klima og ikke uden Grund; som Middeltal for 25 Aar 

 er i Torshavn kun 1 1 pGt. af Aarets Dage stille, de øvrige 89 pGt. 

 af Dagene blæser det, ofte med stærk Kuling. Saaledes optræder 

 af sydvestlige Vinde om Vintren hver 4de— 5te som Storm, om 

 Somren dog kun hver 30te. Gennemsnitstallene for Vindens Styrke 

 (Skala 0—6) er om Vintren 2,0—2,2, om Somren 1,3—1,5. Vindene 

 blæser nogenlunde ligelig fra alle Verdenshjørner, hyppigst er SV. 

 og V., dernæst N. og NØ.; mellem disse to Grupper er der den 

 store Forskel, at de første bringer Varme og Fugtighed, de sidste 

 Kulde og ringe Fugtighed (cfr. M. Knudsen, 1900). 



Vindens store Betydning for Plantevæxten — navnlig ved dens 

 udtørrende (Fordampning-fremmende) Evne, men ogsaa ved dens 

 mekaniske Virkning — er en velkendt Sag, som er fremhævet af mange 

 Forskere, saaledes for nordiske Forholds Vedkommende navnlig 

 af E. Warming, N. Hartz (1895) og O. Kihlman, samt i nyeste 

 Tid af Adolf Hansen. Paa Færøerne ses næsten overalt Vindens 

 mægtige Indvirkning. Al naturlig Vegetation er iav. Særlig de 

 saakaldte Ejder, Dalstrækninger tværs over Øerne, hvorigennem 

 Vinden kan suse med en saadan Kraft (sé Fig. 3), at det er 

 umuligt at staa oprejst, bærer en Vegetation, som er præget af 

 Vinden: alle Planterne er saadanne Dværge, at Plantedækket bliver 

 et tæt klippet, lavt, grønt Tæppe, hvori Blomster, der ellers hæver sig 

 betydelig over de vegetative Dele, sidder i Bladenes Niveau; saaledes 

 kan jeg nævne, at i et Plantetæppe ved Vaags Ejde paa Syderø 

 stod der talrige blomstrende Lychnis -flos cuculi med 2 — 5 Gtm. 

 høje Blomsterstængler, medens disse normalt plejer at være 20 — 

 50 Cm. høje. 



