boere nedsatte sig som Nybyggere, saaledes i Island og den sydlige 

 Del af Grønland; ja maaske skyldes endog Tilstedeværelsen af 

 adskillige europæiske Arter (f. Ex. Calluna) i New-Foundland og 

 tilstødende Egne disse gamle Nordboeres Vandrelyst. Her skal jeg 

 ikke komme nærmere ind paa dette Forhold, men holde mig til 

 den Virkning, som Mennesket har paa den forhaandenværende 

 Vegetation. Helt afhængig af og frembragt ved Mennesket er paa 

 Færøerne kun smaa Arealer af Vegetation, nemlig de spredte Byg- 

 og Kartoffelmarker, som findes i Bygderne. Ligesaa de smaa 

 Haver, der navnlig i den sidste Tid er anlagte ved Husene, 

 hovedsagelig i Torshavn. Vegetationen her bestaar dels af en Del 

 dyrkede Arter, dels af en individrig Ukrudtsflora, mest af paa 

 Færøerne hjemmehørende Planter (f. Ex. Montia rivularis og Car- 

 damine Ursuta). En lignende Ukrudtsvegetation findes rundt om 

 Husene og ved Stier og Veje i Bygderne. — Som Kulturmark maa 

 endvidere hele det indhegnede og dyrkede Land, Bøen, betragtes, 

 hvad der nærmere er udviklet under Plantesamfundene (p. 124). 



Udenfor det indhegnede Land sporer man i Almindelighed ikke 

 nogen nævneværdig Indvirkning fra Menneskenes Side, undtagen hvad 

 Tørveskæring kan forandre i Vegetationens Sammensætning ved at 

 frembringe andre Fugtighedsforhold og ved at fjærne det oprinde- 

 lige Plantetæppe. 



b. Husdyrene. Af Husdyrene spiller Fa ar ene langt den største 

 Rolle. Der er paa Færøerne noget over 15,000 Indbyggere og 

 over 100,000 Faar, eller med andre Ord 7 Faar pr. Menneske. 

 Denne store Mængde Faar gaar frit om hele Aaret rundt, og sikker- 

 lig har de en enorm Indflydelse paa Vegetationens Udseende, ja 

 dens særegne Præg skyldes sandsynligvis Faarene og dem alene. 

 Vegetationen udenfor den indhegnede Mark er overalt tætklippet 

 og kort — foraarsaget af Faarenes Afgræsning; de forhindrer de 

 fleste Individer af højere Planter fra Blomstring og Frugtsætning. 

 Kun hvor Faarene er hindrede fra at komme frem, saaledes paa 

 Klippeafsatser eller Smaaøer i Søerne, kan Planterne faa Lov til 

 at udvikle sig fuldtud^). Som et slaaende Exempel har jeg i 

 min Rejseberetning (1901, p. 31) nævnt en lille Holm i Vatnsdal- 

 Søen paa Syderø mellem Trangisvaag og Kvalbø. Allerede fra det 



^) Mr. W. H. Beeby har mundtlig meddelt mig, at aldeles lignende Forhold 

 hersker paa Shetland; her maa man, siger han, næsten altid søge ud til de 

 talrige Holme i Søerne for at finde de mindre almindelige Planter og for 

 at faa en Idé om Planternes Størrelse og Udvikling. 



