— 77 — 



Eiiophorum, Juncus conglomeratus, Luzula multiflora, Potentilla erecta, Galium 

 saxatile, Festuca ovina, Rumex acetosa, Poiygala serpyllacea, Selaginella, Euphra- 

 sia scotica, Pinguicula, Bellis, Ranunculus flammula, Garex pilulifeia. Meget 

 rigelig Mosdække i Bunden. En hjembragt Prøve paa Mosvegetationen indeholdt i 

 Følge C. Jensen's Bestemmelser dels Sphagna (S. subnitens, S. Gravetii, S. cyra- 

 bifolium), dels Hylocomia (H. loreum, H. proliferum, H. parietinum, H. squar- 

 rosum) og dels andre Mosser (Isothecium tenuinerve, Thyidium tamariscifoiium, 

 Gymnocybe palustris, Astrophyllum hornum og Hypnum purum). 



Særlig de to sidste Lister (Nr. 4 og 5) fjærner sig jo, hvad deres Arter an- 

 gaar, adskilligt fra den egentlige Kærvegetation og nærmer sig stærkt til Hede- 

 kæret. 



Ved Hedekær (Glumiflor- Hylocomium -Association) 

 forstaar jeg et Plantesamfund paa humussur, tørveagtig Band, 

 hvis Vandindhold kun er middelstort; i alt Fald til visse Tider 

 kan det være ret ringe, medens det til andre Tider kan være 

 meget stort, idet Jorden kan være vandmættet eller endog sat 

 helt under Vand. Paa Grund af den af og til forekommende 

 Udtørring er Bunden ikke saa sur som i Kæret, og medens Erio- 

 phorum og Carices var de dominerende Planter i dette, maa de 

 her vige Pladsen for Nardus, Juncus squarrosus og Scirpus cæspi- 

 tosus. Disse tre Planter, som her i Danmark ofte forekommer paa 

 tør Hedebund, synes stedse paa Færøerne at foretrække noget 

 mere Fugtighed. Paa saadan middelfugtig, tørveagtig Bund er de 

 til Gengæld de vegetationsdannende Arter, og jeg mener, at man kan 

 betragte deres Plantesamfund som nærmende sig til en fugtig Hede 

 uden Lyngbuske. Det findes overalt i de lavere Egne, hvor man, 

 hvis Expositionen overfor Solen havde været mere gunstig, vilde 

 have truffet Lynghede. Netop paa Grund af den store Betydning, 

 som Beliggenheden i Forhold til Solstraalernes Retning har, er der 

 altid en stor Forskel paa de to Sider af en øst-vest gaaende Dal; 

 den sydlige, nordexponerede Side er fugtigere, rigere paa Mos og 

 uden Lyngbuske, medens den nordlige, sydexponerede, er tørrere, 

 fattigere paa Mos og med Lyngbuske. 



Hedekæret, som jeg i min Rejseberetning (1901) har kaldt 

 „Nardus-Eng", „Nardus-Formation", er overordentlig udbredt paa 

 Færøerne fra Havet og op ad Fjældsiderne til 3—400 Meter; i den 

 øvre Del af dets Omraade spiller Grimmia hypnoides en saa stor 

 Rolle, at vi faar et Blandingssamfund (Rejseberetningens „Grimmia- 

 Nardus-Formation"), og oppe paa Fjældplateauerne har vi Kædens 

 tredje Led, den rene Grimmiahede. Den Lokalitet, hvor Hedekæret 

 især er udviklet, er paa den nedre Del af Fjældsiderne, hvor 

 Hældningen er bleven saa svag, at Vandbevægelsen er ringe, medens 



