i 



— 85 — 



Carex hinervis, Festuca ovina, Anthoxanthmn og Luzida multifiora '). 

 Paa Overgangen mellem stavnsbundne Arter og Arter med over- 

 jordiske Vandreskiul stiller jeg de Arter, der har nedliggende, 

 undertiden rodslaaende Skud, nemlig Calluna, Erica, Empetrum, 

 Thymus, Polygala serpyllacea og Galium saxatile; Rækkefølgen skal 

 omtrentlig svare til den tiltagende Hyppighed af Birodsudviklingen. 

 Endelig har de to Vaccinier og Conms snecica underjordiske 

 Vandreskud. 



Hvad Blomstringsforholdene angaar, da træfifer vi i Lyngheden 

 den naturlige Formation, hvis Arter — for Færøernes Vedkommende 

 — er mest tilpassede til Insektbestøvning. Vindbestøvere og de lavere 

 Former for Insektbestøvning (aabne, oftest gule Blomster) er i 

 afgjort Minoritet; i Korrelation til Øernes Insektfattigdom staar vel 

 derfor ogsaa den ringe Frugtsætning hos flere af de nævnte Arter. 



Ovenfor blev det nævnt, at man kunde træffe en Vegetation, 

 hvori Hedens underordnede Bestanddele, dens Urter og Græsser, 

 havde Overhaand over Lyngbuskene, og at denne Vegetation maatte 

 betragtes som en Overgang til Græsli; den staar i Virkeligheden 

 midt imellem Hede og Græsli og kunde maaske betragtes som et 

 særskilt Plantesamfund, idet den i én Henseende staar nærmere 

 Heden, nemlig ved sin i alt Fald delvis moragtige Bund, medens 

 Græslien ellers har muldet Bund. Da imidlertid de optrædende Arter 

 er omtrent de samme som i Græslien, er det bekvemmere og ogsaa 

 mere berettiget at bruge dem som Adskillelsesmærker fremfor 

 Jordbundens Beskaffenhed. Men denne Usikkerhed i Valget af, 

 hvor Grænsen skal trækkes, giver et tydeligt Begreb om, hvor 

 jævne Overgangene er. 



i. Græsliformationen. 



Ved Græsli forstaar jeg en Planteformation, hvis Karakterplanter 

 er Graminéer, og som træffes paa middelfugtig Bund og oftest 

 har skraanende Overflade; hyppigst er Jorden muldet; men, som 

 lige nævnt, kan den være mere eller mindre moragtig. 



H. Jonsson har i sine Vegetationsskildringer fra Island be- 

 handlet denne Formation og dens nærmeste Slægtninge ret udførlig, 

 og hans Skildringer harmonerer godt med, hvad der findes paa 



^) Hypericum pulchrum synes at være stavnsbunden, men dog med svag Ud- 

 vikling af underjordiske Vandreskud; den fortjener nærmere Undersøgelse 

 i Naturen. Jeg har uden afgørende Resultat undersøgt talrige Herbarie- 

 exemplarer. 



