— 90 — 



ledes kan som særlig Association udsondres Garex-binervis- 

 L LIZ Lila-sil vatica -Associationen, der staar meget nær den 

 færøske Lynghede og paa den anden Side nær Hammervegetationen, 

 som skildres nedenfor; denne Association er den, der har mest 

 moragtig Bund, og til hvilken der ovenfor (p. 85) hentydes. Endvidere 

 kan naturligvis de Græslier, som findes højere til Fjælds, udsondres 

 fra de lavere Egnes, da flere Arter ikke gaar saa højt over Havet 

 og andre Arter kommer til; der kan saaledes tales om en alpin 

 Græsli- Association. Og endelig kan den Association, som jeg 

 betragter som den typiske Græsli: Anthoxanthum-Agrostis- 

 vulga ris-Associationen, optræde i to forskellige Facies, efter- 

 som det ene eller det andet Karaktergræs dominerer. 



j — m. Klippernes Vegetation. 



Med Græslien forlader vi de subalpine Formationer af højere 

 Planter, der danner et uafbj'udt Dække over Jordbunden, og gaar 

 over til at behandle dem, hvor den nøgne Bund, enten fast Klippe, 

 løse Sten eller Grus, træder frem mellem Vegetationens Bestanddele, 

 løvrigt er de Formationer, der hører ind under denne Kategori, 

 vidt forskellige og falder i to Hovedafdelinger: Klippevegeta- 

 tionen og Fjæld marken. B^'or den førstes Vedkommende beror 

 det ufuldstændige Plantedække paa de ugunstige edafiske Forhold, 

 idet nemlig de højere Planter ikke er i Stand til at fæste sig paa 

 den nøgne Klippe, men nødvendigvis kræver nogen Løsjord for at 

 kunne leve, enten det saa bliver i en Klippespalte eller paa en 

 Klippeafsats. I Fjældmarken er det derimod mere de ublide kli- 

 matiske Kaar, især Vind, som er Skyld i, at kun faa, særlig haard- 

 føre og tilpassede Arter kan friste Livet dér. 



Om begge disse Plantesamfund, saavel som om Græslien, 

 gælder det , at de forekommer baade i de lavere Egne og til 

 Fjælds; de passer for saa vidt ikke ind under den Hoved- 

 afdeling, hvori vi befinder os: subalpine Formationer. Naar jeg 

 alligevel har behandlet Græslien her og ligeledes vil behandle 

 Klippevegetationen, da ligger det deri, at disse Samfund er rigeligst 

 og bedst udviklede i de lavere Egne, og at deres Udseende højere 

 til Fjælds ikke er væsentlig afvigende, men kan betragtes som blot 

 en Depauperation af de lavere Egnes Type. Hovedgrunden til denne 

 store Overensstemmelse er at søge i, at de ydre Kaar, især hvad Lyset 

 og dermed følgende Insolations-Varme angaar, paa Grund af disse 

 Plantesamfunds Forekomst paa skraanende Bund er temmelig ens, 



