— 111 — 



Det er nemlig den voldsomme Vindbevægelse, som er Hovedaarsagen 

 til Fjældviddernes Goldhed. 



At dette er Tilfældet, ser man overalt Beviser for; thi saasnart 

 der er lidt mere Læ for Blæsten, bliver Vegetationen rigere og mere 

 sammenhængende, hovedsagelig paa Grnnd af den i saa Fald rigeligere 

 Forekomst af Mosser, navnlig Grimmia hypnoidcs og G. ericoides. 

 Mangesteds ser man, hvorledes disse Planter lister sig frem Skridt 

 for Skridt og dækker det farlige, løse Grus med deres Tæppe; til 

 Gengæld er der ogsaa nok af Tilfælde, hvor Vinden har faaet fat 

 i et Hul i Mostæppet og med dette som Angrebspunkt ligesom 

 ruller Mostæppet op og fører det bort, saa Jorden skrælles og blottes 

 (sé Fig. 6) ; her maa Vegetationen tage fat paa bar Bund igen. 



Fig. 24. Fjældvidde ovenfor Velbestad paa Slrømø. Jordoverfladen er næsten 



nøgen, gruset og med spredt liggende Sten; til venstre sés dog Mostæppe. 



(Efter Foto. af Dr. F. Børgesen.) 



Denne idelige Kamp og den dermed følgende Usikkerhed i 

 Livskaar sigter de Planter, som kan leve under saadanne Forhold, 

 meget stærkt, og kun de nøjsomste og haardføreste gaar sejrrige 

 ud af Kampen. Det er derfor kun faa Arter, som findes i den 

 golde Fjældmark. Der er naturligvis Likener paa selve Klippen, 

 saaledes som kortelig nævnt foran; denne Lithofyt formation 

 er især veludviklet paa de Plateauer, hvor det er den faste Klippe 

 og ikke Gruset, som dominerer (sé Fig. 17). Gruset er altfor 

 bevægeligt til at bære nogen Bevoxning; uden Tvivl søger stadig 

 nye Liken-Kim af fæste sig paa Grusets Smaasten; men enhver ny 

 Storm vil sætte disse i rullende Bevægelse og derved paa Grund 



