vattnndt af en olnlig mlingd sm3 blickar, som grlift si^ djupi 

 ned genom mulljorden och skiHern och kring sig samhit eh 

 vacker lundvegetation. Oaktadl denna dess bildning iir del 

 föga artrikare än den kringlig;;ande ti akten. Endast den på 

 en ganska inskränkt plats ymniga Bolrychium virginkum , 

 samt nugra fä andra, säsora JMulgcdium alplnuin, Loniccra 

 Xylosteum , Myosotis si/vulica: alfjestrisy f^iola silvatica ^ 

 Z"/^. wirabilis" , Junipcrus communis: nana, '^Sa/ix inyrtil- 

 loides" och Botrychium tnatricaiitvfolium äro egna derför. 

 Det som fur öfrigt kan sägas för uppriitthailande af dess Ijér- 

 ran välkända rykte är, att en stor del af de ovanligaie väx- 

 ter, som i den kringliggande trakten finnas, här äro på ett 

 ställe samlade i en större mängd individei- och dymedelst lät- 

 tare åtkomliga för den, snm på kort tid vdle lära kiinna nord- 

 vestligasle Ångermanlands vegetation. — För det aesthetiska 

 sinnet är del tillika af stort intresse genom den behagliga an- 

 ordningen af dess växtalster i dess mol Tä.sjöd;ilen brant» 

 sluttningar. Det är orkså det höi^sta berget på många niils 

 sträcka och beieder deiigenom en öfverhiick cfver vid.-träekta 

 trakter. T. o. m. de snöklädda gränsfjällen mot Noirige kunna 

 derifrån ses vid horizonten och man har således äfven i S. 

 Ångermanland en punkt, der man kan fä en, om ock dunkel, 

 föreställning om de trakter, hvarest de vä.xtskatter äro sam- 

 lade, som för den Skandinaviska botanisten aro de dyrbarasie. 



Vid en allmän öfversigt af den ve,2;etation , som vi nu i 

 dess väsendtligasle dehir analyserat, finna vi den vara ett 

 rent uttryck af den Noirländska naturen, hvartill den hörer. 

 åldern, som är ell öfver hela nona Sverige utbiedi träd, 

 synes här hafva sitt centrum och bestämmer i väsendtlig män 

 naturens utseende. Dess region är den vidsträcktaste och 

 furtjenar med rätta att kallas den för S. Ängermanliind karak- 

 teristiska. Ty de tvä öfriga tillhöra blott dess båda ändpunk- 

 ter och äro här typiskt, men ej cenli alt förekommande. Bon— 

 shogarna spela naturligtvis också en betydlig ro), såsom de 

 der utgöra grundtypen för hela nordiska naturens gestalt. Men 



