Växtmylla förekommer i ganska tjocka lager på flera 

 ställen, syunerligast inom Karups och Hasslöfs Sock- 

 nar. Grus, sand och hvad man kallar ör (sand upp- 

 blandad med klappersten) intaga dock den största 

 rymden. Ty ju mer afståndet från hafvet tilltager, 

 desto ofruktbarare blir jorden och leran sällsynt, till 

 dess denna helt och hållet uttränges af den torra, 

 med grus och klappersten späckade saud, som någon- 

 gång är beklädd med en tunn skorpa af mylla samt 

 utbreder sig öfver berg och dalar och utgör botten- 

 lagret till de der ofta uppträdande kärren och mo- 

 raserna. Åkern är här inskränkt, ängarne obetydliga 

 och betesmarkerna till största delen endast vidsträckta 

 ljunghedar. Men så ofördelaktig denna jordmån än 

 är för växtligheten, är den dock ej för densamma till 

 den grad förderflig som flygsanden, hvaraf detta land- 

 skap mer än något annat lider och som intager hela 

 kusten från Hallandsås till Falkenberg. Den rymd, 

 som den sålunda intager, är omkring 8000 tuuueland, 

 och tinnes den ofta upplagd i åsar af 60 till 80 fots 

 höjd. Många åtgärder hafva blifvit vidtagna för att 

 motverka den kringflygande sandens härjningar. Så 

 inhägnas årligen betydliga sträckor och besås dels 

 med Curex arenaria och Psani»ia arenaria, dels med 

 frö af tall och björk, hvilkas rötter binda sanden och 

 så småningom tillvalla fälten. På sådana inhägnader, 

 såsom vid Karup och Laholm m. fl. st. uppåt kusten, 

 iinnas uppväxande lundar af både barr- och löfträd, 

 som så småningom blifva ett säkert skydd mot hafs- 

 vindarue och dessas verkningar på den lättrörliga 

 sanden ^). Att fordom stora barrskogar här funnits, 

 derom vittna de rötter af en mängd dylika triid, som 

 man ännu påträöar djupt under sanden. 



') Till dessa planteringar lemnar staten årligen ett bidrag 

 af 1000 R:dr R:rnt. 



