VI 



Södra Hallaud, som i växtgeografiskt hänseende 

 helt och hållet ligger inom Bokskogens region, den 

 sydligaste af de åtta regioner i hviika man har delat 

 Sverige, uppvisar i sin vegetation en ofantlig omvex- 

 ling. som dels härrör från sjelfva jordmånens beskaf- 

 fenhet, dels af dess läge mellan Småland, Skåne och 

 hafvet. Jordmånens inflytande på vegetationen är allt 

 för tydligt för att behöfva påpekas; och hvad det 

 senare beträffar, så bevisas detta deraf. att man vid 

 gränsen mot Skåne tinner växter, som karakterisera 

 denna provins, vid småländska gränsen en del små- 

 ländska växter samt vid hafsstranden en Hora, som 

 till aldra största delen är gemensam för hela Sven- 

 ska vestknsten. Såsom exempel härpå knnna vi an- 

 föra: mot söder, Filago gernianica, Veronica polita, 

 Circcea intermedia, Hordenm niurimini, Polysticum Ore- 

 opteris m. fl.; mot ostor, Linncea horealis, Lnperato- 

 ria Ostruthium, Pnhattlla vernalis, m. fl.; och vid 

 kusteu, Äster Tripolium, Erythrcea litoralis, Armeria 

 maritima, Eryncfium maritinmm, Halianthus peploi- 

 des, Snlicornia herhacea , Zosterce, Carex arenaria, 

 Psamma arenaria m. fl. De vexter, som särskilt 

 utmärka södra Halland äro, utom CaJhina vuJgaris, 

 som trifves i all jord, både på höjder och i dalar, 

 samt till största delen intager de sandhedar, som fö- 

 rekomma i det inre af landet, äfven Batracliinm Jie- 

 deraceum, Genista germanica, G. finctoria, Carex in- 

 curva samt den, som framför de andra förtjenar att 

 omnämnas, Geni.sfa pilosa. Denna uppträder visserli- 

 gen först i Norra Skåne, men finnes ingenstädes så 

 utbredd som i Halland. 



De växter, som i S. Halland synas ha sin nord- 

 ligaste gräns, äro: Filago ger manica, Helichrysum are- 

 narium, Inula Helenitim, Campanula JRajJunctdus, Ve- 

 ronica x)olita, Verhena offcinalis, Orobanche major, 

 Evonynms europceus, Camelina sativa, Silene gallica, 



