in. 



IVasta vi en blick på de i det föregående behandlade väx- 

 terna, så finna vi lätt att många arter, b vilkas utbredning 

 inom Sverige är i det närmaste lika, förhålla sig ganska 

 olika, då man betraktar deras utbredning i sin hel- 

 het. FlJago germanica L. och Hordeum pratense Huds. 

 tillhöra båda förnämligast sydvestra delen af Skåne och 

 förekomma knappt annorstädes i Sverige, men huru olika 

 förhålla de sig ej utom Sverige? Den ena är en nästan 

 uteslutande europeisk växt, medan den andra är spridd 

 öfver hela Europa, nordl. Asien och nordvestra AniT" ri- 

 ka. Sonclms paJuster L. och Medicago minima Lam. före- 

 komma båda på ett ställe i östra Skåne. Men under det 

 den ena tydligt har sin hufvudsakl. utbredning i östra Euro- 

 pa, tillhör den andra lika tydligt södra och vestra Euro- 

 pas Flora. Eller, för att taga ett annat ännu mera slå- 

 ende exempel, Helichrysiim arenariiim DC. och. Bellis per en- 

 nis L. tillhöra båda Sveriges södra kustprovinser. Men 

 i sin utbredning utom Sverige förhålla de sig diametralt 

 olika. Den förra har sitt centrum i sydöstra Europa, den 

 sprider sig derifiån åt öster åtminstone till Sibiria alt. 

 under det att den åt vester redan upphör i östra Frank- 

 rike, Belgien och Nederländerna och saknas i hela södra 

 Europa från Portugal till Turkiet. Den senare är ut- 

 bredd öfver hela södra och vestra Europa, går i norr än- 

 da till Färöarne och Island och är utbredd på alla Me- 

 delhafvets kuster, men upphör åt öster redan i vestliga 



