48 



Rysslaiifl. Man finner således, att det vore förhastadt, 

 att af likheten i utbredning inom Sverige sluta, att tvänne 

 arter hade från samma region hit ir kommit. 



Granskar man nu den i det föregående lemnade fram- 

 ställningen af de hår behandlade arternas geografiska 

 utbredning, så urskiljer man vissa stora centra, till hvilka 

 de kunna hänföras, som utgöra deras egentliga hem och 

 hvarifrån de sedan utbredt sig mer eller mindre vidsträckt 

 allt efter hvarje arts egen natur. Det är emellertid långt 

 ifrån en lätt uppgift att hänföra hvarje art till sitt be- 

 stämda centrum, då en mängd arter förekomma, som med 

 lika rätt kunna anses tillhöra tvänna centra. Tvifvelsutan 

 skall dertöre mer än en, kanske grundad, beskyllning för 

 godtyckhghet kunna framställas med afseende på det sätt, 

 hvarpå jag indelat dessa växter. 



Ett af dessa växtcentra, som till den skandinaviska 

 vegetationen lemnat en ganska betydande kontingent, är 

 Sibirien, Emellertid är det ganska få af de här behand- 

 lade arterna, som med någon säkerhet kunna sägas der 

 hafva ^itt centrum. De äro endast 4: 



Cineraria paliistris L. 

 Aconitum Napellus L. 



Dianthiis stfperhus L. 

 Cerastium arvense L. 



Som typ för dessa ar ters utbredning skulle jag vilja 

 sätta Cineraria pahistris L. 



Ett annat centrum är Östra Europa. Till detta sy- 

 nas följande 12 arter höra: 



Senecio paludosus L. 

 Helichrysum arenarium DC. 

 Inula Britannica L. 

 Fetasites spiiria Beich. 

 Cirsium oleracettm Scop. 

 Sonchus palustcr L. 



Pidmonaria angustifolia 

 Falcaria Bivini Höst. 

 Geranium palustre L. 

 Vicia dumetorum L. 

 Änthericum ramosiim L. 

 Gagea spathacea Schult. 



Såsom typ för denna östeuropeiska flora kan Cirsium 

 oleraceum Scop. anses. 



