52 



visat, flera växtgeografiska grunder, som tala för en forn- 

 tida landtförbindelse mellan Europa och Amerika. Skulle 

 ej dessa växter utgöra ett nytt bevis på samma sak? Äfven 

 förekomsten af Potentilla pennsylvanica L. i Spanien, af 

 Eriocaulon septangulare With. i Irland och på öarne vester 

 om Skottland och Spiranthes cernua Rich. i Irland sy- 

 nes på detta sätt enklast kunna förklaras. Men äfven om 

 denna förklaring skulle vara ohållbar, om det skulle visa 

 sig, att en dylik landtförbindelse ej har existerat, eller 

 åtminstone att den har upphört, innan dessa växter upp- 

 stodo, så är man dock ingalunda nödsakad, att, som Le- 

 COQ *), antaga för dessa arter flera skapelsecentra, ty de 

 medel, genom hvilka växtfrön m. ra. kunna transporteras 

 öfver vida rymder, äro, som Darwin ^) visat, så talrika, 

 att de mycket väl äfven på detta sätt kunna hafva blif- 

 vit införda. 



Det femte centrum är Vestra Europa. Hit höra en- 

 dast följande 3 växter: 



Eelosciadiwn inundatum Koch. 

 Batrachium hederaceum Fr. 

 Alisma ranunculoides L. 



Vestra Europa synes endast utgöra centrum för ett fåtal 

 arter, ehuru man visserligen bland svenska växter ännu kan 

 nämna en och annan dit hörande, såsom Sedum anglicum 

 Huds., Heleocharis multicaidis Lindl. Särskildt torde det för- 

 tjena anmärkas, att bland våra haf strandsväxter vid vestra 

 kusten ganska få synas tillhöra denna kategori. De äro dels 

 nordliga växter, såsom Stenhammaria maritima Reich.^ 

 Carex maritima Mull., dels äro de spridda öfver hela 

 Europa och Asien, såsom Schoberia maritima Mey. och 

 Salicornia herbacea L., dels utbreda de sig längs vestra 

 och södra kusterna af Europa, såsom Triticum junceum 



'3 a. st. IX. 8. 437. 



'j On the origin of species. 4. ed. s. 



425. 



