XVII 



vele. — A levél hegye változásánál fogva is más 

 alakúvá lesz a levél, p. o. ha hirtelen hegyesedik 

 el, akkor hegyesnek , hihegyezettnek (f. acuminatum), 

 ha tompa, hotulónak (f. obtusum), mint az Ükörke 

 Lonczé; ha lecsapott végű, csonkának (f. trunca- 

 tum) Tulipánfa Liriodendron; ha a hegye alig van 

 kikanyarítva, kicsipettnek (f. emarginatum), mint a 

 Tavaszi Pimpóé ; ha kurta hegyben , vagy tüheo-y- 

 ben végződik , szálka vagy f idánkos hegyünek (f. 

 mucronatum) nevezik. 



Az emiitett levélalakok egymással való egye- 

 sülését az elnevezésből könnyen meglehet érteni, 

 itt csak egy pár példát hozok fel. Ha a levél válla 

 és vége láncsaalaku, azomban a közepén nem ha- 

 sas, hanem szélességéhez mérve mintegy 4 — 6-szorta 

 hoszszabban párhuzamos, akkor szálas-láncsásnak 

 (f. lineare - lanceolatum) hivják; mint a milyen a 

 Törékeny Füz levele. 



4. A levél éle is kiváló ismertető jegyéül szol- 

 gál a növénynek. Némely levélnek az éle sima, s 

 ezen esetben épélünek (f. integerrimum), vagy he- 

 metszett, bevagdalt. Ha a levél éle bevágásai nem 

 hatnak a szélétől meszszebb, akkor a levelet, bár- 

 ha nem épélü is, de mivel szabdalatlan, épnek (f. 

 integrum), ha ellenben a bevágások a levél lai)ja 

 közepe felé benyomultak, akkor szabdaltnak (f. 

 scctum) nevezik. Ha az éplevél éle fenynyeden ugy 

 van bevagdalva, hogy bevágásai szűk szegle- 

 tüek, külső hegyei pedig hegyesek, ah^s^ov fiirészes 

 (f. serratum) élűnek, mint a Rózsafáé; ha bevágá- 

 sai szűk szegletüek, de kiülő hegyei tompák, ak- 

 kor csipkésnek (f. crenatum), mint a Tavaszi Ibo- 

 lyáé; jba pedig a bevágásai tompaszögüek , kiülő 

 hegyei hegyesek, dikkor fogasnak (f. dentatum) mond- 

 ják, mint a Fűzfáké. Ha továbbá mind bevágá- 

 sai, mind külső részei tompák, akkor csavargás élű 

 (f. repandum), mint az Ostorindás Kacskanyaké; 



b 



