XX 



ziláltak (f. sparsa), midőn a levelek állásában ha- 

 tározott rendet alig lehet felfedezni, mint a Kö- 

 zönséges Gryujtoványé. 



Tannak továbbá olyan állású levelek, melyek 

 vállaikkal vagy körülnövik, vagy körülfogják a szá- 

 rat, az ilyeneket «tó'íívagyáí6?tí;oleveleknek(f.per- 

 foliatum) nevezik, ilyenek a Jerikói Loncz, a Bu- 

 vák Szingallér levelei; vannak olyanok, melyeknek 

 vállai nem fogják egészen, vagy csak félig fogják 

 körül a szárat, az ilyeneket szárölelöknek (f.ample- 

 xicaule), ilyen levele van p. o. a Karórépa Ká- 

 posztának. Ha a levél nemcsak megöleli a szárát, 

 hanem vállai a szároldalán egj darabig le is nő- 

 nek, akkor szárrafutónak (f. decurrens) mondják, 

 ilyen levele van a Fekete Nadálytönek; ha pedig 

 a levél ugy fut le vagy a nyélre, vagy a szárra, 

 hogy vállai széles szalag- vagy szegélyként álla- 

 nak ki, akkor a nyelét vagy a szárat gatyásnak 

 (alatus V. alatum) nevezik. 



A levélnyelének a szárhoz növéséről megjegy- 

 zendő, hogy némely növényeken csak hozzá van 

 csuklózva, mint p. o. a gyümölcs és erdei fákon, s 

 e miatt rólok időnként leválnak, s az ilyeneket 

 lehullóknak hivják, másokhoz ellenben erősen hoz- 

 zá vannak nőve, s vagy több éven át a növénye- 

 ken maradnak, vagy soha le nem hullanak, hanem 

 a növény élete fogytáig rajta maradnak, az ilye- 

 neket állandó leveleknek hivják; ha mindég zöldek, 

 örökzöld leveleknek nevezik, ilyenek a tűlevelű fák 

 levelei. Némely növényekhez állandóul hozzá van- 

 nak nőve, de mint maga a növény, vele együtt 

 egy nyár folytán élnek; nevezetesek az ilyenek kö- 

 zött a pázsitfélék, mivel ezek levelei nyele a büty- 

 köknél kezdődvén, csöves száruk közeit beburkol- 

 ják, s ugyanazért szárliüvelyezbknek (f. vaginantiaj 

 nevezik: a hol a szártól elhajolni s lapossá lenni 

 kezdenek, ott rendszerint még egy hártyanemü 



