382 



017. H. auraiitiaeum L. (J. rudokvětý.) Lodyha namnoze trochu 

 vystoupavá, štíhlá až tlusťounká, stlačitelná, jemně na dél pruhovaná. 

 Květenství latnaté, kS konci často skoro okohčnaté, oddělené, stejno- 

 vrcholové, nejprv nahloučené, posléze trochu volné; akladium 3 — 8 

 (—25) iinn dl. ; paprsky 2. řádu (1 — ) 2 — 4 (pěst. — 7), šikmo odstálé, 

 řády 2—4; úborů 2 — 6 (—25). Listy v rozetce 2 — 3 (—6), podlouhlé 

 až kopinaté a ± kopisťovité, k dolejšku zúžené, zaokrouhleně tupé až 

 špičaté, vnitřní často na konci trochu v řasy složené, oddálené drobně 

 neb vykrajovaně zoubkované neb skoro celokrajné, měkké, tenké, travo- 

 neb světlozelené neb trochu nasivělé, nejdelší, jeden z nejhořejších 

 v rozetce, často i nejširší neb 1 — 2 členy pod ním stojící ; listy lodyžní 

 1 — 4, dosti rychle v listeny přecházející, Zákrov (6—) 7—9 ( — 10) mw 

 dl., namnoze vejčitý s zaokrouhleným, později uťatým dolejškem, lístky 

 jeho úzké až širokounké. ± pří tupé, tmavé neb načernalé, s krajem 

 nezřídka světlejším. Listeny namnoze tmavé. Odění namnoze veskrze 

 bohaté, tmavé a dlouhé, na lodyze nahoře často skrovnější než dole, 

 dole často náhle mnohem hustší a světlejší, na líci listů ku kraji 

 a vespod ku konci hojnější. Žlázy namnoze hojné, na listech rozetek 

 žádné, po kraji a na hřbetním nervu nezřídka též na čepeli hořejších 

 lodyžních listů skrovné. Vločky zákrovu méně hojné, stopky úborů ± 

 šedé, lodyha málo vločkatá, Msty na líci nevločkaté, vespod chudě 

 vločkaté. Oddenek šikmý, trochu prodloužený, tlusťounký neb štíhlý. 

 Obnovuje se několika prodlouženými výběžky, bud podzemními, s ble- 

 dými šupinami neb zb nadzemními, chlupatými, s malými zelenými 

 stejně velikými neb sotva přibývavě většími listy, všecky tenké na do- 

 lejšku snadno se trhající a lomivé. 



V. 020 — 0-40 (0-65) m. Květy nachové neb pomorančově žluté, 

 krajní vně vždy nachově neb červeně pruhované; čnělky tmavé. H. 

 vulgare 7.) aurantiacum Neil., Pilos. aurantiaca Sz. Sz., H. Hinterhuberi 

 Schultz Bip. 



^■ l'n)hliod června — červenec. Horní liika, travnaté úklony jen v Siuletácli 

 a Be.skydácli, zfie jen na Baranii (W. Fl.), v Siulelácli velini rozšířený a hojný. 

 liez zji.štěni''lio l\arn; Kladský Sněžník (Wat;ner a Fiek), Salvíz (W. Gr,), při 

 výstupu na Kladský Sněžník, na travnatých iníslcjch kolem liývalé S\ ýcarny hojný. 

 V .[esiMiíkn sahá ilolu až k Tomášovu, Mal. Moraviei ;i Karlo\ské sindénce ((ir. 

 FL), koleni ponlnických cest k Stnd(''nkové holi méně hojný, velmi hojný na 

 příkrých iiklonech Stndčnkové hole k Annaberku, li-ž na Mravenčím vrchu 

 u Wiesenberka, zfle místy jako sázený, na Cer\ tikmii \rchu, Leilerberku, na 

 Velk. a Mal. Dědu, na Hladové stráni. Majáku, v Mal. i<ollině (Obornyj, úklony 

 Hockšáru k Brand-Urlichu, Heiligenhiibl, Břidlicová hole. — Na Salvízu již 

 n pramene Alojzova, úklony mezi Fnhrmannšlýnen\ a Sludť-nkovou holí, breliberk, 

 Keilig a odtud přes Velk. .lesernik až k Svýcarně a na Praděd, pii Opavě pod 

 Sxýcarnou, Svinský a Medvědí příkop (Spilzner) I U ná> v těchlo skupinách; 



I. Skupina. AnrantiaCUlU N. P. l-íslky zákrovni_± úzk«'. Akladium 



