— G90 — 



kopínaté, nikoliv šidlovité. Koruny též u androdynamických květů malé. 

 Kořen drevnatý, větevnatý. 



V. 007— 0-24 m. Koruny fialové. 



2j. Červen — rijen. Lesy, stráně, meze. V území velmi pořídku. Posud jen 

 ii Kanic a na Stráni u Morkiivek. 



909. T. chamaedrys Fries. 1814. (D. kalamandrovitá.) Kořen 

 vyhání četné, krátké, p 1 a z i v é, na dolejšku kořenující 

 p n í č k y, jež druhým rokem květonosné pníčky vyvinují. Lodyha vy- 

 stoupavá, nahoře větvitá, 4hranná, 2řadě chlupatá. Listy v e j č i t é, 

 tupé, tlusťounké, vstřícné, zřetelně řapíkaté, žláznatě tečkované, 

 obak lysé, jen po kraji dolejška brvité, vespod trochu na- 

 sivělé. Květy svazečnaté, v strboulovitých, konečných hchopřeslenech, 

 s iichopřesleny úžlabními nebo bez nich. Kalichy dole zřetelně, nahoře 

 slabě pyrite neb skoro lysé. Koruny u rostlin androdynamických značné. 

 Kořen drevnatý, větevnatý. 



V. 0-06 — 0-15 m. Koruny namnoze karmínově červené neb nachové. 

 2j. Květen — červenec. Meze, kraje lesní, cesty, Inka. U nás v odrůdách : 



a) geimiiius. Květy prostřední neb malé. Listy prostřední, tlu- 

 sťounké, vespod nasivělé. Kalichy zřetelně chlupaté. 



Pořídku. U Evanovic. — Znojmo (Oborny), na severní Moravě a ve Slezsku 

 bezpochyby se též vyskytuje. U Lulce, v okolí Drahan, na kopcích u Držo\ic, na 

 Skalici a Hloučele vi Prostějova, na Kotouči u Šlramberka (Spitzner). 



b) alpestris Tausch sp. Kořen vyhání četné, prodloužené, koře- 

 nující, za doby letní v řady seřaděné, vystoupavé, květonosné, nanmoze 

 nachově zbarvené a skrovně chlupaté lodyhy. Listy vejčité až okrouhle 

 vejčité, tupé, v zřetelný řapík zúžené, na dolejšku skrovně pýřité, jinak 

 lysé. Svazečky květů na konci větévek strboulovitě nahloučené, dole 

 postavené jen chudokvěté. Kalich skrovně chlupatý, hořejší pysk skoro 

 lysý, zuby kališní skrovně brvité. Koruny značné, 2krát větší než u a., 

 sytě nachové, slabě pýřité. Tyčinky a čnělky daleko vyčnívající T. al- 

 pinus Presl.. T. pulegioides Lang. 



Trávníky, štěrbiny skalní, pořídku. Posud jen na Pelrštýně a ve Yelk. 

 kotlině (Grabowski), zde jen poskrovnu a na místech těžko přístupných (Oborny). 



910. T. oratus Miller diet. Nr. 7 (1768) (D. vejčitá.) Kořen 

 vyhání četné, tenké, n i t k o v i t é, šlahounovité kmínky, 

 ze kterých druhým rokem dřevnaté pníčky vyrůstají 

 a na nich výhonky plodné. Celá rostlina nabývá pníčky 

 n i tk o v i t ý m i, hustě plsťnatými vzezření trsovitého. Lodyha 

 vystoupav á, 4hranná, 2 řadě chlupatá. Listy vejčité, tupé, 

 it veliké neb prostřední až malé, žláznatě tečkované, stříčné, obak 

 lysé, po kraji brvité, obak zelené, na líci i: tmavozelené, 

 vespod bledší. Svazečky květů namnoze nahloučené, mnohokvěté; 

 kalich slabě chlupatý neb u některých odrůd zře- 



