— 997 — 



žlázné a nezoubkované, k dolejšku menší a otevřené, na spodu žláznato- 

 tečkované. Stopky květní v chocholících po 3, střední 8 mm dl., zdélí 

 neb kratší plodu, postranní delší (až 16 mm), lysé, tíusté a rýhované, 

 listy přerostlé. Číšky vejčité. Ušty kališní dlouhé, bohatozperené, s péro- 

 vilými úkrojky kop-natými, zastrihovaně pilovitými, v delší, rfc lupenité 

 rozšířený, zastrihovaně dvojitopilovilý přívěsek (neb konečný lalůček) 

 vybíhající, po kraji brzy bohatě žláznatobrvité, brzy skoro bezžlázné, 

 vnitř načervenale plsfnaté, vně chlupaté a zelené. Terč plochý a čer- 

 vený, čnělky ve volné hlavičce nad terč trochu vyzdvižené, mírně 

 srstnatohuňaté. Koruny? (prostřední velikosti a růžové?) Plody ellip- 

 soidické neb krátkovejčité, řidčeji střední opakvejčito - k u- 

 1 ovit é. 



Posud jen na Hutberku u Velk. Losíaa VIII, 1886 (Forin. Ros. d. Hochg-. 

 1887, p. 7) a bezpochyby i na jiných místech Jeseníka. 



§§) Lístky na líci lysé, vespod jen na středním nervu neb též na 

 vždy bezžláznýeh postranních nervech i, chlupaté, chlupalost na ploše 

 rubu listu v čas zralosti plodu zpravidla se ztrácející. 



Subsp.) urbica Leinan.*) Vysoký, na větvích a větévkách ostnitý 

 keř. Ostny tuhé, + křivé, Řapíky zcela chlupaté, chlupatosf 

 namnoze nestejnoměrně hustá, dole ostnité, bezžlázné. Lístky po 

 5 — 7, prostřední velikosti, postranní elliptické, Uché špičatovejčité neb 

 podlouhlovejčité, jednoduše pilovité, nevyvinuté, vrcholových 

 výhonků ještě obak slabě hedbávitochlupaté, větévek květních jen to- 

 liko na nervech klubu lístků zřetelně chlupaté, v čas úplné zralosti 

 plodu, vyjímaje nerv střední, lysé neb jen se stopami ostatní chlupa- 

 to-li. Zuby pilovité nezřídka nestejnoměrné. Palisty namnoze obak 

 ly.^-é, na větévkách květních jen trochu rozšířené, podlouhlé, s ou.šky 

 vejčitýmí, trochu prodlouženými, zašpičatělými, ku předu namiře- 

 n ý ni i, po kraji namnohými žlázkami posázenými. Listeny posléz obak 

 lysé, vejčité, zašpičatělé, zdélí neb málo kratší stopek květních; tyto 



*) Nové pojmenování této růže považuji (se všemi rhodology západní Evropy) za 

 zbytečné, neb jak. jsem to již v prof. Dr. Kanitze uher. bot. časopisu: »Novénytanl Lapok< 

 XII. roč. 1888 poprvé dovodil, — rozeslal 1. M. Leman pod jménem R. urbica skutečně 

 růži k hořejíimu popisu se hodící (německy mnou poprvé v Ros. N.-O. 1882 popsanou) 

 v e.xsiccatech se stopkami květními bezžláznými, jak jeho originál mnou před lely v herlt. 

 c. k. české university v Praze objevený dovozuje, a 2. řadí ve své „Notě sur plus espéc. 

 de Rosier des environs de Paris" (E\trait du Journal de Physique, Novembre 1818) na 

 obecně citované „str. 9" t. j. ve svém 1. Tableau synoptique růží kolem Paříže divoce 

 rostoucích, svou R. urbica též jen k růžím s: ^pedunculis nudis g-labrisve, peliolis vil- 

 losis*. — Teprve ve svém II. Tableau: »v pařížských zahradách pěstovaných a čá- 

 stečně v tomto městě původně jako divoce se vyskytujících růží« uvádí svou R. urbica, 

 ale t.éž svou R. Luteliana (!) mezi růžemi s: »pedunculis subhispidis«, které patrně jen 

 pěstované odrůdy byli mohly, poněvadž by jinak též R. Luletiana Lem. nově pojmeno- 

 vána a nikoliv za zástupkyni celé leiopodní subsekce (Lutetianae Crép olc.) považována 

 býti mohla (o čemž západoevropští rhodolog-ové nikdy nepochybovali); z té příčiny do- 

 konce netřeba dbáti opačných vývodů takzvaných „autorit" (Bericht d. I)nt. Ver. Landslm 

 1889, p. 120 nahoře!) ani nového pujmenováiií „R. hirla." Kell. 



