— 1035 — 



Spojovací (var mezi dumetonim a incana, boy. namodralého jíní na tma- 

 vých osách, jenž naznačuje radu Ivarň subcolHna podobných u R. incana). Zde 

 potřebí uvésti ony individuelní odchylky (lusus), které rovněž jako n coriifolia 

 pojmenujeme a sice: 



4. suhadenopodú , lylo odchylky mohou u všech zde iivedenýcli odr. 

 iiicaiiy se vyskytovali. Tvar, o kterém zde pojednáváme, jest středním tvarem 

 mezi incana a coriifolia a vyznačuje se + okrouhlými číškami. Vzhledem 

 a světlošedou barvou listův, s^aksamitové jemnč plsínalými žebry a řapíky 

 a hustě (nikoliv v.šak vlna(č) chlupatými hlavičkami čnělek podobá se li. incana; 

 za to jsou vétvc kratší a jak víno červené, s velmi rozíroušenými, krátkými 

 a skoro rovnými ostny, palisly všecky úzké, obak (jako lisly) husle plstnaté, 

 lístky skoro malé, podlouhloelliplieké, na spodu zaokrouhlené, velmi krátkořapí- 

 katé, skoro jednoduše pilovité, s krátkými, olcvrenými, jen sem a lam roze- 

 klanými, bezžlázuými zuby. Stopky kvélní namnoze ojednělé, 2král delší 

 než vejčitokulovilé, namnoze neojínčné číšky, s 5 — S krátkými slopkatými 

 žlázkami. Ušty kališní vzpřímeny, vnč červené, uvnitř a po kraji husle plst- 

 naté, s 2 — 3 krátkými úkrojky, zcela l)ezžlázné. Tálo _yQ Zdárensis Keller, 

 zdá se byli přechodem k R. coriifolia a R,. frutelorum. 



Již velmi silně zelená ode. ud li. incana, význačná pro slezsko-moravské 

 pohraniční území: hojná na Štaudli u Vh'slku (iogelou pro květenu \iibec obje- 

 vena. 4. incana subadenopoda: posud jen ve ^^ Zďarensis : v Oljecném 

 lese u Ždáru namnoze ve středních li. incana blíže slojících Ivarech mnou 

 objevena. 



tt) Číšky a plody vejčilé, typické neb hochu vělší. 



x) intermedia Kitb. [in Addilam. ad ti. Hung-. edid. Ang. Kanilz in 

 Liímaea XXXll (1863) 501]. Větévky květní skrovně olnilé. Ostny tuhé jako 

 \\ R. incana. Piapíky oslnili', hustě chlupaté (nikoliv plstnaté), bezžlázné. 

 Lístky prostřední velikosli, liché vejčilé, trochu zašpičatělé, sem a tam skoro 

 opakvejčitokopinalé, postranní opakvejčilé až elliptickypodlouhlé, všecky krátce 

 přišpičalělé a ku spodu j: špičaté, na líci zcela pýřité, vespod šedoplsťnati' 

 a zcela jednoduše pilovité. Slo[>ky květní po 1, častěji však l(''ž po 3, delší 

 (než u incana), prostředni a ojednčlé a-^ S, vnější as 12 mm. dl. Vnější dva 

 ušty kališní se zřetelnými, často většími pérovilými úkrojky nanmoze o dvou 

 párech. Větve, slopky květní a číšky sotva namodrale ojíněné. Číšky ellipso- 

 idické. Plody \ejčité neb okronhlovejčité (větší a dlonžeji stopkaié než u in- 

 cana). Přechodním tvarem: tmetoscpala Borbás (apud Ságorski v heulseh. b. 

 Mlsch., ISSy, p. 144) jcsl její souvislost s R. incana dokázána a jest tato 

 tmetosepala teste aul. I. c. ještě dokonalá incana s ušty kali^^ními jen zpeřenými 

 neb Irochu AÍce zpeřenými. 



Typická (= _/} descriptionis) schází a jesl v Jeseníku jen tvary přibliž- 

 nými k incana zast;inpena (srovnej: Form. Ros. d. Hochg-. 1887, 10), jež 

 json od intermedia, úzkými, jemnými, zcela vzpřímenými ušly kališními (jako 

 u incana) rozdílné (namnoze ku f) tmetosepala přhiáležejí). I)le Oborn('ho roste 

 y) v údolí Dyje a na kopcích u Znojma, kdežto f^ subadenopoda od tmetosepala 

 při cestě na Hutberk u Velk. Losina roste (Oborny). f) tmetosepala: n Nov. vsi 

 v Jeseníku a na úklonech Červeného kopce směrem ku Kohoulovicům. 



Jediné ku intermedia lze jako podřízenou odrůdu při- 

 počísti krásnou růži z Jeseníka, jejížto: 



