— 1079 — 



zahnuté, (nikdy křivé), větévek květních na konci ± krátkohuňatých 

 velmi roztroušené, na počet chudé neb zcela žádné. Lístky 

 podlouhlé, sotva přišpičatělé, hořejší kopinatě podlouhlé, 

 úzké, obak velmi hustě šedochlupaté, mékkoplsťnaté, tlusťounké, vespod) 

 hustě žláznaté, s otevřenými, podlouhle trojhrannými, bohatě žláznatě 

 dvojnásobnými (viz AA) zuby pilovitými. Řapiky dosti dlouhé, s od- 

 dálenými nemnohými ostenky. Palisty starších větví často zelené, 

 vespod|Zcela žláznaté a měkkochlupaté s rozbíhavými oušky. Stopky 

 květní po 2—4 jemnoostnitě štětinaté, 13 — 15 mm. dl. ; číšky 

 vejčité, zcela hladké neb trochu štětinaté; ušty kališní 

 malé, na. hřbetu silně žláznaté, chudě- a úzce zpeřené, s pilo- 

 vitými pérovitými úkrojky a nitkovitými úzkými přívěsky. Gnělky 

 vlnaté, terč plochý. Koruny bledě růžové; plody neveliké, 

 vejčjtě okrouhlé neb okrouhlé s krátkým zúžením, na spodu 

 zaokrouhlené, na konci krátce stažené. 



f"') longifrOIlS Borb. et Richt. (Magyar Novenylani Lapok 1888, 122 elc. 

 Neplodné prýly rovné. Ostny jemné, tenké a rovné; neplodné prýly husle 

 zcela rovnými (dílem skoro štětinatými, dílem Irochu smáčknutými) ostny posá- 

 zené. Lístky skoro podlouhle opakvejčité, na spodu ne špic a té, často na 

 obou koncích lupounké, vespod na ploše žláznaté a aksamítnatě plstnaté. Ušly 

 kališní prostředně jemně zpeřené. Plody vejčitě okrouhlé, vejčité až vejčitě po- 

 dlouhlé, hustě srslnaté. — Sem patří méně srstnaté : f^) psamiUOphylla, 

 Gdgr. mon. nov. IV 1883, 485, se široce podlouhlými, vespod draslavě žlá- 

 znalými lístky, chudě srstnalými stopkami květními listovité rozšířenými pří- 

 věsky uštů kališních, vejčitými, lysými plody; a f^) Stuttg"artiae, Gdgr. 

 I. c. 486, s opakvejčitými, na obou koncích špičatými lístky, úzkými je- 

 nniými ostny, úzkými palisty, úzce laločnatými ušty kališními, v e j čilým i, 

 lysými plody. 



r/) umbelliflora. v našem území velmi zřídka, zkoumáním většiny 

 Oborným sem počítaných růží a sice: z jižní (Hardek), střední (Prostějov), se- 

 verní (Velk. Losin) a východní Moravy (Vsetín) bylo zjištěno, že k následující 

 odr. cuspidatoides přináležejí. Zbývají jen následující stanoviska, odkud jsme ro- 

 stliny neviděli: v lese při cestě od Lančova ku zřícenině Chraštany, Bílé ka- 

 meny při stezce od zámku ve Velk. Losině do Sobotína, Rudollice, Karolinino 

 údolí u Velk. Losina (Oborny), Zábřeh (K. Hanáček), luka u Nov. Vsi blíž Be- 

 rouna (Gans), Protivanov, Litovel, Staré město v Jeseníku (Spilzner), Milkov 

 (Slavíček), Žďár (F. Kovář), p) loilgífrons Borb., s číškami ellipsoidicky po- 

 dlouhlými: u Otaslavic blíž Prostějova (Spitzner, teste Keller), f^) psammo- 

 phylla, bohatě a krásně: při kraji lesním u Holedné bliž Brna ve společnosti 

 štětinatě prýtovité a srstnatě dlouhoplodé longifrons. Nejblíže příbuzná v) SU(le- 

 tica H. Braun v Dr. Woloszczak. Ros. Leopolilanae 188G, 20 (46) neo- 

 svědčuje se ani svým soustavným zařaděním, ani svým pojmenováním, po- 

 něvadž bezpochyby ku cuspidatoides patří, a R. sudetica Uechtr. mnohem dříve 

 známa byla, opominuli jsme v. sudetica H. Br. 



O O Lístky vejčité (až vejčité kopinaté, leč se zaokrouhleným 

 spodem), zpravidla jen vespod velmi hustě, na líci řidčeji chlupaté (proto 

 zelenější, avšak často též na líci žláznaté). Číšky namnoze kulaté. 



