- 1082 - 



větévkách květních) silné, rovné, + šidlovité, na větévkách 

 květních často s menšími, tuhými vtroušenými ostny. Řapíky málo 

 dlouhé na dolejších listech často až k nejdolejšímu páru lístkův, 

 úzkými silně žláznato-brvitými palisty zaujaty, plsfnaté a žláznaté, bez 

 ostnů neb trochu ostnité. Lístky po 7, řidčeji po 5, vždy široce 

 elliptické, s otevřeným, dílem nestejnostranně široce troj- 

 hranným, dílem široce vejčitým, často velikým, nikoliv však hlu- 

 bokým [f.) Pseudo-Andrzeiowskii Duftt ohm] neb mělčejším a malým 

 [í. Christii. Dufft] skvostným ozubením; zuby bohatě složené, s 2 — 3 

 předními a 3 — 7 na hřbetě stojícími, žláznatými, otevřenými vedlejšími 

 zoubky; lístky brzy velmi veliké [(při délce 55 mm., as 37 mm. 

 š.) — R. Andrzeiowskii Ghrist et Autor Thuringiae], brzy menší (35 mm. 

 dl., 23 mm. š. = v. Christii Dufft 1880; non Wiesb. 1879.), tenké, dosti 

 zelené, se dotýkající a částečně se kryjící, na líci řidčeji, 

 vespod hustěji chlupaté s dosti bohatou trochu nestejnoměrně 

 hustou žláznatosti na rubu ; listeny as 7 mm. š. a jako listy 

 chlupaté a žláznaté. Stopky květní dosti dlouhé 20 — 35 mm. 

 i s číškami žláznaté štětinaté. Koruny prostředně veliké, růžové {— R. 

 Andrzeiowskii Aut. cit.) neb živější červené (= Christii Aut.). H 1 a- 

 vačka čnělek krátká a v 1 n a t á. Ušty kališní na hřbetu hustě 

 žláznatodraslavé, buď krátké a úzké s nemnohými pérovitými úkrojky 

 (= R. Andrz.) neb skoro hstovitě prodloužené a bohatěji peřenodílné 

 (= Christii), po odkvětu vzpřímené (jako u §§). Plody malé, kulaté 

 (7 — 10 mm. = R. Andrz. Aut. cit.) neb větší, kulaté, až okrouhle hruš- 

 kovité (= Christii Aut. clí. et =: aprica Uechtr!), skrovně žláznaté 

 štětinaté. *) 



V celé hornaté části sev. Cech od Liloméřic až k západním výběžkům 

 Jeseníka, proto též bezpochyby v severozápadní části Moravy, f) Andrzeiow- 

 skii Chr. et DuíTl: nad Stražikem u Litoměřic (Celakovský v herb. mus. česk., 

 Kellerem čís. 45 označena), u Chebu (Wiesbaur), jako f) aprica: ii Žacléře 

 v Krkonoších (Pax teste Bráucker) a v Krkonoších bez udání místa (Pax v herb. 

 mus. česk., Kellerem čís. 40 označena), u Rokytnice blíže Žamberka poblíž 

 hranice moravské (Háusler v herb. mus. česk., jako R. toment. v. asperriuia, 

 Kellerem čís. 42 označena). 



A) Pseiidovenusta J. B. Kell. [Syn. R. venusta Christ in sched, 

 herb, silesiac. et thuring. = R. venusta f.) typica Dufft 1. c. = R. 

 venusta var. typica Sagorski 1. c, p. 20 = R. venusta Bráucker 1. c, 

 p. 23—24 = R. venusta f.) in R. tomentosam transiens Hasse in sched. 

 herb. Siles. etc.) Kře prostředně vysoké, často skoro volné, s ostnitostí 



*) Poněvadž již Wiesl)aur v Oest, b. Z. 1879, 14G, jednu růži R. Chrislii pojme- 

 noval a též Max. Schulze o R. trachyph. v. R. Christii 188G v bot. Ver. fijr Gesammt- 

 Tliůriiigen, V. pojednává a R. Christii DuíTt =: R. venusta v. aprica Uechlr. — R. Psendo- 

 Andrzeiowski DuíVt cl J. 1^ Kell. jest; zůstal jsem prozatím při tomto svém spojení a 

 upozorňuji na mnohé oilrůdy této krásné růže v Max. Schulzově práci 1. o. extr. p. 

 G-9. Kr. 



