XVlí 



kanyarítva, Jcksqjetfnelc (f. emarginatum), miut a Ta- 

 vaszi Pimpőé; ha kurta hegyben, vagy tűhegyben 

 végződik, s^'dlJca vagy fulánJcos hegyünek (f. nuicro- 

 natura) nevezik. 



Az említett levélalakok egymással valő egye- 

 sülését az elnevezésből könnyen meg lehet érteni, itt 

 csak egy x^ár példát hozok fel. Ha a levél válla és 

 vége láncsaalaku, azonban a közepén nem hasas, ha- 

 nem szélességéhez mérve mintegy 4 — ö-szorta hosz- 

 szabban párhuzamos, akkor s^álas-lcmcsásnali (f. li- 

 neare-lanceolatum) hívják ; mint a milyen a Töré- 

 keny Fííz levele. 



4. A levél éle is kiváló ismertető jegyéül szol- 

 gál a növénynek. Némely levélnek az éle sima , s 

 ezen esetben épélűnelv (f. integerrimum), vagy hemct- 

 S2'eft, bevagdalt. Ha levél éle bevágásai nem hatnak a 

 szélétől messzebb, akkor a levelet, bárha nem épélü 

 is, de mivel szabdalatlan, épneJc (f. integrum), ha el- 

 lenben a bevágások a levél lapja közepe felé benyo- 

 multak, akkor ssaljdaUnah (f. sectum) nevezik. Ha 

 az éplevél éle fennyeden ugy van bevagdalva , hogy 

 bevágásai szűk szegletnek , külső hegyei pedig 

 hegyesek, akkor fürésses (f. serratum) élűnek, mint 

 a Rózsafáé ; ha bevágásai szűk szegleteük, de kiülő 

 hegyei tompák, akkor C8i)ihésnék (f. crenatum), mint 

 a" Tavaszi Ibolyáé; ha pedig a bevágásai tompaszö- 

 gűek,. kiülő hegyei hegyesek, akkor fogasnah (f. den- 

 tatum) mondják, mint a Fűzfáké. Ha továbbá mind 

 bevágásai, mind külső részei tompák, akkor csavar- 

 gás elű (f, repandum) , mint az Ostorindás Kacs- 

 kanyaké ; ha bevágásai s karélyai mélyek és kere- 

 kek, akkor öhlös (f. sinuatum), mint a Tölgyfáé ; ha 

 pedig karélyai ránczba vannak szedve, akkor fodros 

 (f. crispum), mint a Bodros Uszányé, neveket viselnek. 

 A szabdalt élű levelek közül ezek a nevezete- 

 sebbek. Ha a levél mély bevágásai szűk 'szegletűek, 



