XXVI 



szokott lapulni .s ezen ellapult végét, mivel a virág 

 részei rajta íéküsznek, oacsoknak (receptaculum) hiv- 

 ják. Megesik uélia, liogy a vaczok teteje ikrás karika 

 vagy tányérformáu fejlik ki, mint p. o. a Naclálytöé; 

 a vaczok ilyen feldudorodását vánTcosuak (torus), ha 

 pedig nyelecslceformán emelkedik fel, mint a Mécs- 

 virágban, akkor a terme hocsáuyMjánah nevezik. 



A terme alsó része, melyet maglionnak (germeu 

 v. ovarium) nevezünk, mindenkor a vaczokra , vagy 

 mint említők , néha a vánkosra , néha a terme k* j- 

 csánykájára van nőve ; a maghont környezik aztán, 

 a virág többi részei , ugyancsak a vaczok tetejére 

 vagy annak az oldalára nőve. A maglionnak a virág 

 többi részeihez növéséből, vagy attól szabadon való 

 állásából, a virág állását szokás meghatározni. Ne- 

 vezetesen, ha a maghon a virág közepén ugy áll sza- 

 badon , hogy a virág többi részével nincsen össze- 

 nőve, mint p. 0. a Szegfűben és Gyöngyvirágban ; 

 akkor azt mondjuk, hogy a virág alsó (hypogynus), 

 mivel mind a csésze, mind a bokréta, vagy a Gyöngy- 

 virágban a lepel kiinduUisa, a maghonon alól kez- 

 dődik ; ha ellenben a csésze vagy a lepel alsó része 

 ugy van a maghonnal összenőve, hogy metszetei és 

 a bokréta vagy a lepel szirmai, a porodákkal együtt 

 a maghon felső széléről indulnak, mint a Bodza vi- 

 -rágában és a Hóvirágl)an ; akkor a virágot felsőneh 

 (fl. epigynus) nevezzük ; mivel ilyen esetben a mag- 

 hon mindig a virág alatt van. — A virág részei kü- 

 lönféle összenövéseiből vagy egymáshoz állásából szár- 

 mazó többféle elnevezéseket, mint a melyek a kezdő 

 fűvészt könnyen zavarba hozhatnák, itt elhagyván 

 átuiegyek a virág egyes részei rövid leírására. 



a) A esesse (calyx) a virág négy fő részei kö- 

 zül mindég a külső kört alkotja s akár egj^ akár 

 több tagból áll, tagjai a vaczokból mindig egyenlő 

 magasságban indulnak ki, mely fő jelleménél fogva 



