HIERACIUM. :?fi9 



rum, — uoii Vili. — H. Pseudo-aiiricula Scliur ! En. 38i>, seu H. ílo- 

 ribimdum ScLur Sertum n. 1747, et Auct. Trans., >< non Wimm. et 

 Grab. — H. magyaricum Péter! Bot. Jahr. V. (1884) 285, — ex her- 

 bario societatis Zool. bot. Vindob. — H. megalomastix Péter Monogr. 

 Pilosell. .j73 ; H. decoloi- Péter 1, c. 574 ; H. heothinnm Péter 1. c. 575; 

 H. filiferum Péter 1. c. 576. — H. praealtum var. umbeilifernm Schur 

 En. .383. — H. fallax Schur Verli. sieb. Ver. X. 196, — non Willd.]. — 

 Kaszálókon, legelökön, szőlők és gyümölcsösek közt, az egész terület 

 mezei és hegyi táján közönséges. 



var.) H. Stellulatum Simk. : a H. Bauhini sohim pube stellulosa sto- 

 lonum, paginas foliorum inferioris et caulis difiért. — H. fallax Fuss 

 Trans. 401, — non Willd. En. Hort. Ber. (18U9) 82i>, cujus stirps est 

 ex Péter Bot. Jahrb.V. :275 = H. cymosum x echioides]. — A tőalakkal 

 együtt helyenként az egész területen. 



! H. rodnense et H. hivni/adinuvi Péter JMonogr. Pilosell. 585, 

 Péter 1. c. szerint a TI. Baiünni egyik subspeciesét képezik ; ellenben 

 Porcius, a ki a H. rodnensét Péternek küldé, a Magy. Növ. Lap. IX. 

 129. lapján a H. poliotrichum -hoz állítja a //. rodnensét és a H. polio- 

 trichum-tó\ csupán «inflorescentia valde glandulosa» különbözteti. — 

 Ily ellentmondásban csak az eredeti példánvok dönthetnek. 



1223. H. banaticum Heuff. ! Zool. bot. Ges. VIII. (1858) 151 pro 

 var. H. pr^alti. — [H. asperifolium Schur''= En. (1866) 383, — non 

 Eries Synib. (1848) 122. ■ — H. Bauhini x cymosum mihi. — H. um- 

 belliferum (magyaricum- cymosum) Péter Monogr. Pilosell. 730]. — 

 Sziklás napos hegyoldalakon a mezei tájon. — Boicza felett a Veres- 

 torony szorosnál [Schur 1. cl. 



i //. sjmtJiopJii/UuDi subsp. Cmtói Péter Monogr. Pilosell. 393, — 

 verisimiliter ad H. banaticum Heuff. pertinet. — Szerdahelv rPeter 

 l.c.]. • ^ 



1224. H. cymosum L. spec. (ed. 1763) 1126. — [H. llorentinum 

 Baumg."! En. in. 24tam ex descríptione quam ex herbario. — H. Xest- 

 leri Vili. Voy. (1812) 62 tab. 4, seu H. Nestleri h) brevisetum Koch 

 Syn. ed. 11. 514, est stirps nostra vulgáris. — H. poliotrichum Wimm. 

 FI. Schles. (1841) 1-43 est forma hirsutior, sed in priorem miiltoties 

 transiens. — H. sabinum Grisb. Hierac. 17 quoad stirpem transsilvani- 

 cam ; Fuss Bericht 1 9 ; Schur En. 385. ■ — H. coUinum subsp. brevipi- 

 lum Péter 1. c. 312, et subsp. Porcii Péter 1. c. 313, — nam H. coUi- 

 num in Transsilvania caret. — H. glomeratum Porc. Magy. Növ. Lap. 

 IX. 129, — non Fröl. — H. cymosum, grex cymigerum, subspecies 

 cymigerum [í) reptans Péter Monogr. Pilosell. 415. — H. cymigerum 

 Porc. Magy. Növ. Lap. IX. 129]. — Cserjés füves helyeken, erdők szé- 

 lén a mezei tájon, helvenként a hegvi tájig. — Kolozsvár [! Landoz 

 n. 33], Kolos, Boós [Freyn Közlem.' XUI. 94]. Tilalmas Toroczkó- 

 nál [!], Nagyenyed [! Csató MNL. I. 38], Csáklyaikő, Kecskekő, Bene- 

 dek, Bilak, Detunata, Maros-Sólymos, Déva [!], Verestoronyszorosa 

 Talmácsnál [Fuss! Bericht 19 sub H. sabino], Kakasfalva, Kisdisznód 

 [Fuss Bericht 19], Szerdahely, Nagycstír, Nagyszeben, Gőtzenberg 

 [Fuss! Trans. 401], Hosszúaszó [Barth exs. !], Brassó [Schur En, 385], 



27* 



