Ti 
Nærmere Roden, paa den indre Side af Kindbakken, finder man en stærk Frem- 
ragning, den saakaldte Tyggeknude, Tuberculum molare. Som oftest er denne stærk 
og mangler sjelden fuldstændig; undertiden er dens Bygning dog saaledes, at den ikke 
kan bruges til dermed at knuse Føden. Naar den er stærkest udviklet, er Enden bred, 
tvært afskaaret og danner saaledes i Enden en rund, oval eller undertiden hestesko- 
formet Plade, der er omgivet af en Krands af Tænder, og Fladen selv er enten forsynet 
med saadanne eller har et chagrinagtigt Udseende, ved at Fladen er dækket af haarde. 
Korn. Denne Krands, der omgiver Endefladen, er ikke altid uafbrudt, men hos en 
stor Mængde Former, Gammarinæ, Chorophinæ og Andre, er der i det ydre, nedre 
Hjørne fæstet en lang, fjærformet Børste. Istedetfor at være saaledes afskaaret og 
forsynet med Tænder i Enden er Tyggeknuden hos enkelte Former tynd og tilspidset 
mod Enden og forsynet med bløde Børster. 
Mellem denne Tyggeknude og den indre, bevægelige Bigren strækker sig en 
Række Torne eller Børster i en noget buet Retning. Hos Enkelte bestaar denne 
Række af faa — 3—4 — bløde, fjærformede Børster (Orchestidæ); hos Andre er denne 
Række næsten rudimentær (Lysianassinæ), hos atter Andre kan den bestaa af tæt til 
hverandre staaende stærke Torne, der enten ere bueformige, i den convexe Rand 
saugtakkede, eller ogsaa bredere mod Enden og ere der indskaarne i Tænder, eller 
endelig gaffeldannede eller have et andet Udseende. 
Fra den Rand, som lægger sig op til Epistomet, udgaar der som oftest en 
Palpe, som i rolig Tilstand af Munddelene slaar sig om Epistomet og lægges om Enden 
ind mellem dets Følere, i Furen mellem Epistomet og Kinden. Sjelden mangler en 
saadan Palpe (Orchestidæ, Stenothoé, Caprella 0. 8. V.), og som oftest er den treleddet. 
Hos enkelte Former svinder dens yderste Led og bliver kun knudeformet (Metopa). 
Er Palpen vel udviklet, er dens tredie Led forsynet med en Række Børster, der mod 
Enden blive længere, krumme sig og ere fjærformet dannede; mellem disse findes fine 
Porer, der synes at føre ind til nogle smaa Sække. 
Det første Kjæbepar. 
Det følgende Par Munddele, det saakaldte første Kjæbepar, Maxille primi 
paris, er i Almindelighed lidt mere udvidet end det andet. Grundleddet ligner det 
tilsvarende hos det foregaaende Par, men er stærkere; det andet Led, som her var 
meget lidet og vanskeligt at se, er hos dette større, men ogsaatrekantet; det forlæn- 
ger sig fortil i en smal baandformig Del, der gaar indad og udvider sig paa de første 
Kjæbers indre Rand til en med Børster besat Plade af forskjellig Størrelse. 
Det følgende Led er temmelig stort og forlænger sig i Lighed med det fore- 
gaaende Kjæbepar indad til en bred Plade, deri den skraat afskaarne Ende er væbnet 
med stærke Gribetorne. I den ydre Kant af denne Plade, nær Roden, fæster sig 
Palpen, der som oftest paa dette første Kjæbepar er toleddet, medens den hos 
