Kindbakkerne. 
Kindbakkerne, mandibulæ, ere hos Amphipoderne de stærkeste af alle Mundlemmer 
og de, der egentlig benyttes til Fødens Sønderlemmelse. De frembyde ogsaa talrige 
Modifikationer, efter det Brug, der gjøres af dem. De fæstes med sit ydre, bagre 
Hjørne i en egen Indskjæring i Mundrammen, og deres ydre, øvre Kant ligger indenfor 
og glider mod Mundrammen, naar de bevæges. Men ikke alere paa dette Sted har 
Kindbakkerne sit Fæstepunkt; ved Undersøgelse af dem in situ, og naar man bevæger 
dem mod hinanden, findes, at de ogsaa have et Hængsel i Form af en Tap, som er 
fæstet i en Fordybning i Epistomet, hvor dette er forenet med Underlæben. Dreinin- 
gen af hver Kindbakke foregaar saaledes ikke om en Axe, som man kan tænke sig 
at være parallel med Mundrammen, men om en, som staar mellem det ydre, bagre 
Hjørne samt den omtalte Tap. Naar Kindbakkerne derfor ere meget forlængede, 
smale, som man ser er Tilfældet hos flere Former af Lysianassidernes Familie, 
og Epistomet paa samme Tid er meget forlænget, danner denne Kindbakkens Bevæ- 
gelsesaxe ikke en ret, men en meget spids Vinkel med dens Længdeaxe, og begges 
Bevægelser blive ikke fuldstændig horizontale mod hinanden, men mere klippende, 
Paa den indre Side af Kindbakkerne er der et bredt, trekantet, aabent Rum, 
hvorigjepnnem de stærke Bøiemuskler, som komme fra Epistomet, træde ind og fæste 
sig paa den indre Side af Kindbakkens ydre Væg. 
Den ydre Væg er buet, convex, medens den indre Flade er concav, og Enden 
dannes af en mere eller mindre skarp og bred Skjærerand. Denne er som oftest ind- 
skaaret i talrige Tænder, hvilke nærmest OQverlæben ere mindre, men blive større 
mod den anden Kant, dog saaledes, at de sidste Tænder igjen ere mindre. Naar 
begge Kindbakkers Gribedele bøies sammen, glide de kun tildels over hinanden, og 
den nærmest Qverlæben liggende Del dækkes af denne, som trykker sig mod den. 
Hos andre Former er Gribedelen ikke indskaaret i Tænder, men mere but, 
og da foregaar Sønderlemmelsen af Føden ved, at den mere knuses end skjæres. 
Dette finder Sted hos de Former, som væsentlig ernære sig af Aadsler i en mere 
eller mindre opløst Tilstand. Hos nogle har dog den ydre Ende af Gribedelen en 
skarp Tand, som saaledes først gjennemstøder Byttet, forinden det sønderknuses af 
den øvrige Gribedel. 
Hos nogle Former — Pardalisca og nærstaaende Former — er Kindbakkens 
Gribedel overordentlig ulig paa begge Sider, idet den ene er delt i talrige fine Tæn- 
der, medens den anden i 4 meget store og grove. 
Under denne Gribedel findes der en anden, som er forbundet med Kindbak- 
kerne ved et Led, og som har en stærk Bøiemuskel og en mindre stærk Strækkemu- 
skel, der fæster sig inde i Kindbakkerne. Endskjønt denne Bigren er liden og dækkes 
af Kindbakkens Gribedel, maa den dog betragtes som et andet Led paa denne, der 
saaledes bliver toleddet. 
