Amphipodernes, især de nordiskes, geographiske Udbredning. 
Om end Amphipodefaunan med større Nøiagtighed kun er undersøgt for Grøn- 
lands, Spitsbergens, Skandinaviens, Englands samt Adriaterhavets Vedkommende, me- 
dens vi fra de andre Have blot mindre fuldstændig kjende denne Fauna, i Særdeles- 
hed gjennem Dana's og Stimpson's Undersøgelser af det stille og atlantiske Ocean og 
disses Kyster samt gjennem Spence Bate's Bearbeidelse af det store Materiale, der findes 
i British Museum, kunde det dog være af Interesse at faa en OQversigt over Udbred- 
ningen af de forskjellige Amphipoders Slægter og Arter under de meget afvigende 
Temperaturforhold paa de forskjellige Punkter i Verdenshavet. 
Flere Forfattere have allerede givet en saadan OQversigt over Amphipodernes 
geographiske Udbredning efter den Kundskab, som de paa den Tid havde til denne 
Dyregruppe, men eftersom denne Kundskab er bleven udvidet og man har lært at 
kjende flere Slægter og Arter, ligesom de forskjellige Haves Fauna nøiere er un- 
dersøgt, ere ogsaa Anskuelserne om deres Udbredning blevne forandrede. Dette vil 
naturligvis ogsaa fremdeles blive Tilfældet, og jeg vil derfor kun give nogle Antyd- 
ninger i denne Hensende, idet jeg først kortelig vil omtale de Meninger, som andre 
Forskere have havt i denne Sag. 
Krøyer har i 1842 i sin Afhandling om ,Nye nordiske Slægter og Arter 
af Amphipodernes Orden* osv. fremhævet, at de koldere Have kunne betragtes som Am- 
phipodernes rette og egentlige Hjem, idet han fandt, at alene de grønlandske Arter paa 
den Tid udgjorde en Fjerdedel af de omtrent 120 Arter, der vare kjendte fra hele 
Jordkloden. Ikke alene i Formernes Rigdom stod dengang det grønlandske Hav foran 
alle andre, men ogsaa deri, at Formerne opnaaede der sin største Masseudvikling. 
Han anfører derpaa flere Exempler, saaledes forekom Themisto arctica, Kr., i en saa- 
dan utrolig Mængde i ,Godt-Haabs*-Bugten den 11te Juli 1841, at man ikke kunde se 
gjennem Vandet; ligeledes forekom nogle Arter af Anonyx i saa stor Mængde i enkelte 
Fjorde, at disse smaa Dyr i en Nat kunde fortære den største Sælhund, saa at kun 
Skelettet blev tilbage. Capitain Holbøll skriver ogsaa til-Krøyer om disse Dyr og 
siger: ,Jeg har ved paa 75 Favners Dybde at udlægge en Ravn og et Stykke af et 
Haihoved i en Kurv i to Timer erholdt over 6 Potter af disse smaa Dyr, uagtet 
Kurven var aaben og efterlod en bred Stribe af Dyr, lig en Bisværm, som forlod 
den under Ophalingen.* 
Ogsaa i Arternes Størrelse synes det at være en fremadskridende Udvikling 
mod Norden, idet den samme Art, som fandtes ved Spitsbergen, Grønland og den 
8* 

