61 
ter og Slægter maa udgaa, da de falde sammen med andre. Denne Forfatter synes 
heller ikke at have kjendt Bruzelius's og M. Sars's Arbeider, forinden hans Værk næsten 
var afsluttet, og disse ere derfor kun tildels optagne i en Efterskrift, og man savner 
saaledes i det hele Værk Angivelsen om Arternes Udbredning ved den norske Kyst. 
Det er derfor meget vanskeligt gjennem hans Afhandling at kunne give noget nøiag- 
tigt Udtryk for Kundskaben om de dengang kjendte Amphbipoders Udbredning. 
Man ser dog, at Englands Fauna, naar man ikke tager Hensyn til Hyperidernes 
Gruppe, indeholdt 142 bekjendte Arter, hvoraf dog nogle vare fra det ferske Vand. 
Den norske Fauna indeholdt kun noget over 80 Arter; fra Grønlands og de nordiske 
Have kjendte man ikke fuldt 50 Arter, medens der i Middelhavet fandtes 62 af Costa 
undersøgte Arter, hvortil endvidere komme de af Viviani, Milne-Edwards, Risso, Natali 
og Andre beskrevne foruden nogle Former fra det sorte Hav. Man kan antage, at 
omtrent 80 Arter paa den Tid vare kjendte fra Middelhavet. Om end de øvrige Ver- 
denshave havde faaet nogen Forøgelse i sit Artantal paa samme Tid, var dette dog 
ikke af væsentlig Betydning; man maa saaledes dengang antage, at Hovedpunktet 
for Amphipodernes geographiske Udbredning var Englands Kyster. 
Efter 1862 har Englands Fauna forøget sig noget ved de fortsatte Undersø- 
gelser af Spence Bate, Westwood og Norman, dog ikke mod hvad der paa samme Tid 
er fundet af Amphipoder i Middelhavet af Grube og Heller, hvilken sidste alene for 
Adriaterhavets Vedkommende optæller 100 Arter, og heraf falde kun enkelte sammen 
med de af Costa beskrevne. OQver 160 Arter kjender man saaledes nu fra Middel- 
havet. Vi se saaledes, at dette Havs Fauna nu ikke staar tilbage for Englands. Goés 
opreguer i sit Arbeide fra Spitsbergen alene 70 Arter og desuden 9, som endnu ikke 
ere fundne der, men vel ved Grønland, Island og Finmarken; af disse 79 Former 
forekomme ved Grønland 59, og det kan saaledes nu ikke længere ansees at være 
et saadant Centralpunkt for Amphipodernes Udbredning. Heller ikke er dette Tilfæl- 
det længere ved England, da vi se, som allerede er nævnt, at Middelhavet har ligesaa 
mange Arter at opvise. 
Ved mine seneste Undersøgelser af Amphipodefaunan steg Antallet af de ved 
Norge fundne Arter tilligemed de, som vare kjendte fra Ishavet, meget stærkt, da jeg 
i ,Crustacea Amphipoda borealia et arcticaf har beskrevet 270 Arter i 123 Slægter; 
herfra gaar dog 9 Arter og 5 Slægter som henhørende til Hyperidea. Der var af 
disse fundet ved Norges Kyst 212 Arter foruden 4 Hyperider. Hvis man altsaa skulde 
kunne drage nogen Slutning fra dette Antal, der i saa høi Grad overstiger de fra 
England og Middelhavet fundne og beskrevne Former, maatte man antage, at den 
norske Kyst var et Centralpunkt i denne Henseende, Da imidlertid den største Del 
af de af mig som nye beskrevne forekommer paa de store Dyb, hvilke forhen kun lidet 
have været granskede, og da vort Museum i den lille Samling, som af M. Sars blev 
medbragt fra Middelhavet, besidder ikke faa ubeskrevne Former, tvivler jeg ikke paa, 
at man ved fortsatte Undersøgelser i dette Hav vil kunne fordoble Antallet af de 

