
62 
kjendte Arter, og jeg tør saaledes ikke anse de nordiske Have for noget saadant Cen- 
tralpunkt. At de varmere Have ikke ere saa fattige paa Gammarine Amphipoder, som 
man hidtil har troet, — thi man har længe antaget, at de Hyperine Amphipoder tiltage 
i Formrigdom i varmere Have, — kan blandt andet sees deraf, at Fritz Miller alene 
ved Desterro har uden at gaa noget i Dybden fundet et stort Antal Arter. Ved at 
gjennemgaa de i Kjøbenhavn opbevarede Former fra Vestindien, Sydafrika og andre 
Steder fandt jeg ogsaa et ikke ringe Antal nye Former, saa jeg maa være af den 
Formening, at fortsatte Undersøgelser meget ville forøge Antallet ogsaa i de tro- 
piske Have. 
I 1871 gjorde jeg i et Bidrag til Kaliforniens Amphipodefauna opmærksom paa, 
at der fra Kalifornien, russisk Asien, Japan og China, fra hvilke Steder Amphi- 
poderne ere undersøgte af Dana, Brandt, De Haan, Stimpson samt mig, ikke var 
fundet en eneste Slægt, af hvilke ikke Arter ere fundne ved Norges Kyster; jeg om- 
talte ligeledes, at Amphipoderne fra den sydlige Halvkugle, naar man undtager Hy- 
peridea, der i de sydlige og varmere Have optræde i stor Rigdom og ofte i eventyr- 
lige Former, meget lidet aivige fra de Former, vi kjende ved vore Kyster. Kun enkelte, 
som Dana's Slægter Clydomnia og Icilius, have et fra vore afvigende Præg. Heller 
ikke blandt de Amphipoder, som jeg har havt Anledning til at undersøge fra Vest- 
indien og Sydafrika, findes der mange nye Slægter, og disse have ikke noget særegent 
Præg, men slutte sig nær til de hos os kjendte Former. Saaledes synes Amphipo- 
derne fra alle Jordens Have at have en større Qverensstemmelse med hverandre. end 
hvad man ved er Tilfældet med andre Ordener af Crustaceer, især Decapoder, som, 
jo længere man kommer mod de varmere Zoner, optræde med en langt større Rig- 
dom af Former, end i de nordiske Have. 
Naar vi nærmere undersøge de nordiske Amphipoders geographiske Ud- 
bredning, finde vi, som jeg allerede har anført, med Hensyn til Masseudvikling- af de 
enkelte Former, at de mest nordlige Kyster i denne Henseende staa høiest. Derimod 
er Formernes Mangfoldighed større, jo længere man kommer mod Syd. Af Slægter, 
der forekomme udelukkende i det arktiske Hav, er der hidtil kun fundet een, nemlig 
Acanthostepheia. Alle de øvrige grønlandske og spitsbergiske Slægter forekomme ogsaa 
ved Norges Kyster. 
Ihvorvel vi gjennem mit sidste Arbeide over Crustacea Amphipoda borealia et 
arctica kjende et stort Antal Slægter, der ikke ere fundne ved Englands Kyster, maaske 
væsentlig paa Grund af Havets mindre Dybde paa disse Steder, forekomme dog der 
flere Slægter, som ikke ere fundne hos os, hvilke da nærmest synes at burde regnes 
til sydligere Former; saadanne ere Euonyæ, Grayia, Westwoodilla, Phædra, Isæa, Pe- 
reionotus, Gammarella, Cyrtophium, Cratippus og Dryope, medens de, der ere fundne ved 
Shetlands Kyst, rimeligvis ogsaa kunne findes hosos. I Middelhavet har man den eien- 
dommelige Slægt [eridium, Grube, men forøvrigt er der her ikke fundet for dette Sted 
særegne Slægter af Gammarider. 
