70 
Efterat jeg i 1860 i ,Bemærkninger angaaende de ved den norske Kyst fore- 
kommende Amphipoder* havde delt de af mig dengang kjendte Former i fire Tribus: 
Hyperidae, Prostomatae, Gammaridae og Caprellidae, samt atter delt Gammaridae i 
Familierne Orchestidae, Gammaridae og Corophidae, udgav jeg i 1870 , Crustacea am- 
phipoda borealia et arctica", hvori jeg har grupperet de af mig der opførte norske og 
arktiske Former i et nyt System. 
Jeg troede, at Amphipodernes systematiske Opstilling væsentlig maatte grundes 
paa Bygningen af Munddelene, da disse frembyde de vigtigste og skarpeste Karakterer 
for alle Artropoder og er den egentlige Prøvesten for deres nærmere eller fjernere Slægt- 
skab. Allerede Chr. Fabricius hentede fra disse Deles forskjellige Form sine Karakterer 
for Crustaceernes Slægter, men Vanskeligheden i Undersøgelsen af dem har bragt de 
senere Forskere til at søge andre lettere Karakterer, hvis Undersøgelse ogsaa mindre 
skadede Exemplarerne. Den ydre Form varierer meget efter Dyrenes forskjellige Op- 
holdssted, der har ladet nærstaaende Former udvikle sig snart i en snart i en anden 
Retning. men som dog let kunne tilbageføres til en fælles Typus. Vil man derfor væ- 
sentlig hente sine Karakterer fra den ydre Form, vil man ogsaa let komme til at føre 
beslægtede Former hen til langt fra hinanden staaende Afdelinger, og derimod sammen- 
stille dem, der naturlig ikke høre sammen. For at anføre et Exempel har jeg i min 
Underfamilie Phoxinaec væsentlig hentet mine Karakterer fra Munddelenes og ikke fra 
Pandehornets Form, som jeg antager er af liden Vigtighed, og som hos de forskjellige 
Slægter, der af Spence Bate henføres til Underfamilien Phozides, er af en meget for- 
skjellig Form. Til denne Underfamilie har jeg henført de fire ved Norges Kyster fore- 
kommende Slægter Phoxus, Harpina, Sulcator og Urothoé, der meget afvige i den ydre 
Form og Føddernes Dannelse, men desuagtet umiskjendelig have en vis Overensstemmelse 
ogsaa heri. I Munddelenes Bygning stemme de derimod meget overens, men skille sig 
heri fra Oedicerus, Monoculodes, Amphilocus, Lafystius, Lilljeborgia og andre, der ere 
stillede sammen med dem. Hos Slægten Phoxus og Harpina, der lever paa sandblandet 
Lerbund mellem større og mindre Stene, er Legemet sammentrykt fra Side til anden, 
Hovedet gaar frem i et langt Pandehorn, som benyttes sammen med Følerne til dermed 
at vælte bort smma Stene: de to første Fodpar ere stærke, og de tre sidste ere ikke 
meget brede. Hos Slægten Sulcator, som graver i Sand, er derimod Pandehornet meget 
kortere. Legemet meget sammentrykt, det første og det andet Fodpar have kun en svag 
Haand, det tredie og det fjerde Fodpars fjerde og femte Led ere særdeles brede og 
væbnede med stærke Klør og ere saaledes uddannede til at grave med; de tre bagre 
Fodpars Led ere overordentlig brede, spadeformige og bruges til at kaste den Sand 
bagover, som opgraves med det tredie og fjerde Fodpar: endelig ere Postabdomens tre sidste 
Led bøiede under det tredie, meget forlængede Led, da disse Led sammen med Fod- 
parrene ikke eller kun lidet benyttes som Bevægelsesredskaber. Hos den fjerde Slægt 
at Phoxmae, Urothoö, der lever paa Dyndbund, er Legemet, istedetfor at være sammen- 
