114 
mindre skarp Eg med faa eller ingen Tænder, og at den indre Bigren er liden eller 
mangler. Derved skiller den sig fra Pontoporidae og Phoxidae, hos hvilke Familier 
Kindbakkernes Eg er indskaaret i talrige Tænder og den indre Bigren er stærk, derfor 
udskyder han Slægten Urothod. I 1870 omtalte jeg ogsaa Kindbakkernes og de 
øvrige Munddeles Bygning hos Lysianassiderne og nævnte, at Overlæben er meget stærkt 
fremragende, derved at Kindbakkerne forlænge sig, samt at Mundlæben ligeledes for- 
længer sig, og at de indre Plader sees som smaa Lapper paa Enden af de ydre Pladers 
indre Side. De øvrige Karakterer stemme væsentlig overens med dem, som Dana al- 
lerede har anført. Han udelod derfor Pontoporeia og optog i Familien tvende nye 
Slægter.  Krøyer gjorde i 1842 (Nat. Tidsskr., Side 164) opmærksom paa, at Fø- 
lerne hos Slægterne Anonyx og Opis blive hos Hannen mere udviklede, end hos Hunnen, 
idet de, foruden at de antage en betydelig Længdeudvikling, hvilket især gjælder de nedre 
Følere, desuden ere forsynede med en Mængde smaa Hudvedhæng, der synes at tjene som 
Sugeskaale, hvorved formodentlig Hannerne under Parringen fastholde Hunnerne. Efter 
at han var kommen paa det Rene hermed, sammenslog han flere af sine tidligere op- 
stillede Arter, da de af ham forhen anførte Karakterer ved de fornyede Undersøgelser 
viste sig kun at bero paa en Kjønsforskjel. Senere har man ikke været nok opmærk- 
som herpaa, og Flere, f. Ex. Spence Bate, benytte Følernes Længdeforskjel som Arts- 
mærker. Holbøll, der har undersøgt flere Formers Levemaade, fortæller, at de fleste 
Arter grave sig ned i Sandet og anvende dertil de øvre Følere; desuden benyttes disse 
som Gang- eller Kryberedskab. I dette Tilfælde blive de nedre Føleres Svøber, naar 
de ere korte, bøiede opad og tilbage; hvis de ere lange, lægges de ind langs Bugen, 
enten indenfor eller udenfor Sidepladerne. Naar Dyret graver i Sandet, bruges de øvre 
Følere til derved at udbore Hullet, medens det første Fodpar skraber Sandet bort; be- 
nyttes de under Gangen, støtter Dyret sig paa dem, medens det flytter det tredie og 
fjerde Fodpar og undertiden de tre bagre frem foran disse Følere. Det kan anmærkes 
som eiendommeligt for denne Familie, at tvende Slægter, som henføres til den, nemlig 
Uristes, Dana, og Lepidepicrinm, Spence Bate & Westwood, skulle paa de øvre Følere 
mangle Bisvøber, som de øvrige herhen hørende Slægter besidde. 
Gen. I. LYSIANASSA, Milne Edwards, 1830. 
Deriv.: Avstavasea (en Nereide). 
Syn.: 1830. Lystanassa, Milne Edwards, Ann. des Sec. nat. t. XX. p. 
1840. — Milne Edwards, Hist. des Orust. t. III p. 20. 
1853. = Dana, U. St. Explor. Exped. p. 908. 
1863. = Spence Bate, Cat. Amphip. Crust. Brit. Mus. p. 64. 
1863. = Spence Bate and Westwood, Brit. sessile-eyed Crust. p. 72. 
1865. — Lilljeborg, On the Lysianassa magellanica. p. 20. 
