115 
1866. Dystamassa, Grube, Archiv f. Naturgesch. 32. Jahrg. p. 389. 
1866. — Costa, Su" Crost. Amfip. Mem. d. real Accad. d. Scienze, vol. 1. 
u. 173. Mus. p. 64. 
1870. — A. Boeck, Crust. amphip. bor. et aret. p. 15. 
Typ.: Lysianassa Costæ, Milne Edwards. 
Mandibulæ mala in margine interiore dente parvo, sed longo, tenui instrueta; 
palpo elongato, in eadem altitudine ac tuberculo molari minuto affixo. 
Maxillæ 1mi paris lamina interna permagna, in apice setam parvam aut 
obsoletam gerenti. 
Maxillæ 2di paris lamina interiore lata, exteriore angusta. 
Pedes maxillares lamina exteriore ovata vixqve in margine interiore nodu- 
losa, non ad finem articuli 2di palpi elongati angustiqve porrecta: lamina interi- 
ore elongata. 
Antennæ superiores artieulo peduneuli 2do et 3tio paulo elongatis. 
Pedes fmi paris manu non subcheliformi:; articulo 5to elongato, apicem versus 
attenuato; ungve parvo. 
Pedes saltatorii elongati; ramis paris ultimi brevioribus qvam peduneulo, setosis. 
Appendix caudalis parva, integra, postice rotundata. 
Milne Edwards grundede denne Slægt i 1830 (Ann. des Sc. Nat., Tome XX) 
paa tvende meget forskjellige Arter. Krøyer henfører hertil i 1838 (Grønl. Amphipoder) 
adskillige nye Arter, som han dog fandt at adskille sig saa meget fra de af Milne Ed- 
wards opførte, at de burde danne en egen Slægt, Anonyx. Milne Edwards skiller imid- 
lertid i 1840 (Hist. de Crustacés, Tome III) sin ene Art fra Slægten under Navn af 
Alibrotus og forenede alle Krøyers Anonyxarter med den anden under Lysianassa. Krøyer 
tror dog, i 1842 (Nat. Tidsskr., S. 166), at Lysianassa og Anomyx kunne bestaa ved Siden 
af hinanden, da det andet Fodpars Form er forskjellig hos begge. Dana optager Slæg- 
ten Lysianassa og adskiller den fra Anonyx ved det første Fodpars Form. De senere 
Forfattere have fulgt denne Anskuelse, undtagen Goés i 1865, som sammenfatter alle de 
nordiske Arter, der henhøre til Underfamilien Lysianassinae, under Slægten Lysianassu: 
Lilljeborg tror, at han har gjenfundet den typiske Art ved Norges Kyst; skjønt jeg 
ikke er aldeles sikker paa Identiteten, følger jeg ham dog i hans Mening, men finder ikke 
nogen Grund til at henregne Ichnopus spinicormis, Boeck, og Anonyx Vahli til Dysianassa, 
da jeg anser begge som Typer paa gode Slægter; jeg henregner til denne Slægt L. Oostæ, 
Milne Edwards, og L. plumosa, Boeck. De Karakterer, hvorved denne Slægt skiller sig 
fra de nærstaaende og da væsentlig fra Slægten Socarnes, ere: Overlæbens Form, der 
hos hin er ganske simpel, medens den hos den sidstnævnte er meget forlænget, fremstaaende 
og skarp samt forener sig med Epistomet i en skarp Spids: desuden ere Kindbakkerne 
p* 
d 

