28 



látható, úgy, hogy az egész a durva zsákszövethez hasonlít. Igen erős 

 nagyítással az átlátszóbb iielyeken csupa vastag, átlyukgatott falú, kis 

 üregű, hosszú sejtekből álló szövet tűnik elénk, mely vastagabb helyeken 

 az előbb emiitett, sajátságos és jellemző, koezkás szövet benyomását teszi 

 a nézőre. Szövetét összehasonlitottam herbariumi anyag maghéj szövetével 

 s teljesen egyenlőnek találtam. E növény vidékünkön igen közönséges 

 az apró álló vizekben. Szedtem a műkert körül, Ballószögön, Matkó- 

 szélben, a Szikrában és N. -Kőrösön. 



Egy fészkes virágú növény magva. Hossza a bóbitával lomra., 

 melyből a maghéjra 06 mm. esik. A maghéj a bóbita felé kiszélesedik, 

 egész hosszában ritkásan szőrözött s az alján befüződéssel bir. 



L i gr n 1 1. 



A gőzmalom udvarán 200 — 200'5 m. mélységből elszenesedett fada- 

 rabok (lignit) kerültek elő. A Gyenes-téri fúrásból a következő mélysé- 

 gekből hozott fel a tisztító lignit darabokat: 211'62 m., 212"40 m., 

 214-03 m., 214-26 m., 233-05 m., 23523 m., 238-28 m., 238-48 m., 24344 m., 

 245-15 m., 271-29 m. 



Az egyes fadarabok végeiken rendesen elkoptak, lekerekitvék s így 

 a mandolához hasonlítanak. Rendszerint homokos kéreggel vannak 

 bevonva, melynek ragasztó anyagát igen apró pyril oktaéderek teszik. 

 A kavicsszerűen elkoptatott, lekerekített darabok durva quarczkavicscsal 

 vannak keverve. Ezen tényekből következik, hogy a fát messziről hozta 

 ide a víz, útjában elkoptatta s itt a sekélyes, vassulfátos vízből az orga- 

 nikus anyag pyritet redukált, ami a finom homokkal együtt kérget 

 képezett felületén. 



A Gyenes-téri fúrásból kikerült fadaraboknak egy része már annyira 

 elváltozott, hogy megszáradva kagylós törést s szénfényt mutat. Egyik- 

 másik darab azonban oly ép, akárcsak az árvamegyei tőzegtelepek 

 fenyőfája. Különösen üdék a 238-48 m. mélységből felkerült, valószínűleg 

 ágdarabok, melyekből a legtisztább mikroskopi metszeteket készíthettem. 



Radiális metszetben a tracheiodok udvaros pettyei többnyire a sejt 

 hosszában egyenkint s egymásután, jókora távolban állanak, de helyenkint 

 opponálva, párosan is előjönnek. A külső udvar elliptikus, melynek 

 nagyobb tengelye a bélsugarakkal párhuzamosan fut. A tracheidok hori- 

 zontális irányban a bélsugár parenchymával vannak áthatva s ez 

 többnyire gyantát tartalmaz. Az egy bélsugarat képező parenchym sejtek 

 egymás fölött igen különböző számú (2 — 8) emeletet képeznek. Sejt- 

 falaikon helyenkint befűzödéseket látunk, más helyeken egy vékonyabb 

 harántfalat, mely szomszédjukkal köti össze. Itt-ott az egyes bélsugár- 



