29 



paronchym sejteken rézsut álló, egy vagy több, tangentialis pettyet 

 vehetünk észre. 



Tangentialis metszetben a gyantavezető parenchymsejtek bőven 

 fordulnak elő s ezek a harántmetszetben is felismerhetők. 



Számos metszetben vizsgáltam s azt találtam, hogy a Cupressin- 

 oxylon Göppert typusba (Zittel, Handbuch der Palaeontologie ÍI. 

 Bd. p. 8R2.) tartozik. Miután azonban sem összehasonlító anyag, sem 

 kellő irodalom nem állt rendelkezésemre, több mikroskopi készítményt a 

 rajzzal együtt Dr. Félix J. tanárnak Lipcsébe küldtem közelebbi meg- 

 határozás végett. Félix úr azt hiszi, hogy a fák a Cupressinoxylon 

 pannonicumhoz, mely hazánk felső tertiár rétegében rendkívül el van 

 terjedve, tartoznak. Az udvaros pettyek radiális átmérője 0'012 — 0.018 

 közt ingadozik. A többi, különböző mélységből felkerült fadarabok is a 

 coniferak jellemző sajátságával birnak. Hiányzanak belölök az edények 

 s a tracheidok falai udvaros pettyekkel vannak ellátva. Megtartási álla- 

 potuk azonban nem a legjobb. 



245'15 m.-ről egy 3 — 4 cm. átmérőjű s vagy 7 cm. hosszú fadarabban 

 38 évgyűrű látható. Keresztmetszetén majdnem lencse idomú, erősen 

 lapított. Mikroskopi keresztmetszetének rajza egyezik Zittel 414. ábrájával, 

 de a gyantajáratot nem láttam, minek oka hihetőleg ritkaságában rejlik. 



Hoszmetszetében a tracheidok belsejében a tertiár membrán majd 

 mindig spirálisan redőzött. Ez azonban csak igen halványan mutatkozik 

 ép úgy, mint a felette ritka udvaros pettyek. Ugyanazon fának több 

 radiális metszetében olyan keskeny, rézsut álló, lencse idomú átlyuk- 

 gatottság mutatkozik, mint a minő alakú a nummulit keresztcsiszolata. 

 Ezen nyilasoknak hossztengelye a membrán spirális redözöttségével 

 párhuzamosan fut. A nyilasok alig kivehető udvarral birnak, egymásután, 

 mindig egyenkint állanak s soha sem érintkeznek. Ugyanazon metszetek 

 más részében a nyilasok kerekdedek. 



A bélsugár parenchyma 8 — 12 emeletben fekszik egymás felett. 

 Sejtfalai vékonyak, simák (nem Pinus) s vékonyabb, sima, rézsút falakkal 

 vannak összekötve. A pettyek itt is felette ritkák. Sajátságainál fogva 

 ezen darab fa a Pityoxylon Kraus typusba az a x csoportba tartozik 

 (Zittel Hndb. II. Bd. p. 862.) 



A kecskeméti fadaraboknak legnagyobb része ide sorozandó, úgy- 

 szintén a csongrádi kútfúrásból 237 — 239 m. mélyből való darabok is. 



A gőzmalom udvarán 200 — 200'5 m.-ről felkerült néhány száz darab 

 apró, mandolaszerűen koptatott fából az egyik a Pityoxylon Kraus typust 

 a legszebben mutatja. Radiális metszetében a tracheidokban a spirális 

 rajz felette éles és azon helyeken, hol a radiális falról egyes darabok 

 leszakadoztak, ott a spirális csonkjai fűrészfogszerűen mereduek a közép- 



