202 



dens Udbredelse som iidgaaende fra Polarhavet og Vestei havet eller Nordsøen og derfra trængende 

 op i Østersøen, men muligt var det ogsaa, saaledes som jeg alt har udtalt det for Glyptonotus 

 Entonions Vedkommende, 1. c. p. 84, at Østersøen er et andet Centrum for Arten, og herved 

 vilde blandt andet forklares den forholdsvis sparsomme Forekomst i Kattegat. Med denne 

 Formodning passer nu ogsaa „Hauchs" Undersøgelser i det Hele og ikke mindst den Omstændighed, 

 at Diast. Rathkii slet ikke er taget i den østlige, dybere Del af Katlegat langs den svenske 

 Kyst og heller ikke i den midterste og vestlige Del af samme Farvand. Af de forskjellige Fund 

 fra Østersøen skal jeg kun fremhæve Nr. 513, Stevns Fyrtaarn i V. N. V., 2 Kvml, 12 's Fv., 

 Sand med Mudder .r. Tangstumper, altsaa i den sydlige Del af Sundet, paa den anden Side af 

 Amagers og Saltholmsgrunde ; Nr. 350, Dueodde Fyrtaarn i N. N. O., 7 Kvral, 26 Fv., Slik og 

 lidt Mudder, og Nr. 354, Listad i S., 2 Kvnd, 28 Fv., Grus og Sten med Mudder; de to sidste 

 Findesteder oppe under Bornholm. 



16.* Diastylis cornuta Boeck. 



Uuma cornuta Boeck, Forh. Vid. Selsk. Christ. 1863. p. 190. Diastj'lis bicornis Sp. 

 Batc, Carc. Glean. I. p 84. t. I. t'. 2. Diastylis bispinosa Stimps. G. O. Sars, Aberr. 



Krebsd Cum. p. 164. 



I Overs. Norg. Crust. p. 12 og 56 opgiver Sars sit Navn og optager Boecks Navn, 

 som dog i V'irkeligheden kun er et „nomen in schedulis", hvorfor vel ogsaa Sp. Bates Navn, 

 D. bicornis, burde være foretrukket. 



En vesteuropæisk Art, kjemit fra Storbritanniens Kyster, Frankrigs Vestkyst og Norges 

 Kyst fra Lofoten til Mandal. Hos os er den taget i den nordligste Del af Kattegat, tæt under 

 Skagen, og i don østlige Del af saumie Farvand fra Højden af Læsø op til store Middelgrund, 

 og derfra gaaende mod V. henad Djursland til. Dybden har oftest været henimod en Snes Fv., 

 eller lidt herover, sjeldent betydeligt mindre (11 — 9 Fv.), og Bunden Slik, mer eller mindre 

 blandet med Sand eller Grus. 



17. Diastylis lucifera Kr. 



Meinert, Crust. Dan. p. 177 ug 496. 



Væsenligt en skandinavisk Art, udbredt langs Skandinaviens Vestkyst fra Saltenfjord 

 til Kullaberg, og navnlig meget almindelig i Ghristianiafjord; den er ogsaa kjendt fra Nord- 

 amerikas Østkyst. Hos os findes den i Skagerak og langs den østlige Side af Kattegat helt op 

 til Kullen og et Stykke op i Sundet, til Hellebæk; gjennem den sydlige Del af Kattegat gaar 

 den dernæst gjennem Samsøbelt mod V. til Thunøbelt og Aarhusbugten og mod S. op gjennem 

 Storebelt til Langelandsbelt, mellem Østerhuse og Omøtofte. Som Dybvandsform holder den sig 

 paa vore største Dybder og gaar kun sjeldent paa lavere Vand end en halv Snes Fv. ; Bunden 

 er ren Slik eller mer eller mindre sandblandet Slik. Undertiden forekommer den i stort Antal, 

 saaledes N. paa i Skagerak, Nr. 25, og udfor Hellebæk i Sundet. 



