thcmis tinctoria, Lychms Viscaria, BeiuJa alba si Alniis incana. — A doua erbo- 

 risaţiune a fbslu făcută in Augusiu 1874, iai' relatiunea ne ne dă despre ea, 

 impreună cu catalogulu planieloru observale, se află })ublicale în Revista 

 contimporană literară ^i sciinţifică (1.876, No. 8, pag. 117-133). Din cele 

 vre-o 260 specii, ce se găsescu enumerale, nicî una nu este care se o- 

 fere vre-unti interesii mai deosebiţii, ca caractere, raritate sau staţiune, sau 

 care să nu se fi indicaţii, toţii prin aceleaşi regiuni, de către alţii, cu inultu 

 mai înainte, afară numai de acelea, \)% cari determinaţiunea lorii eronată, le 

 face să ne sară în ochî. Ca specimene vomu cita, pe : Finus Muglais L. (l. c. 

 120) indicaţii în munţii de la Sichla (muniî ale căroru puncte culminante nu 

 trecu înălţimea de 1000 metri), ce nu i)ole fi de cAtil resullatulii unei deter- 

 minatiunî greşite, de vreme ce nu cunoscemu nicî unu locvi în ('arpaţî, unde 

 Finus MiKjhus (coniferii ce caracteriseză regiunea alpină inferioră, şi care 

 nu încei)e a se arăta de câtii numaî de pe la înălţimea de 1500 şi 1800 me- 

 tri) se descindă atfitu de josu; l)a2)hne alpina Z., indicaţii prin pădurile de pe înăl- 

 ţimele de la Sichla {l. c. 122), este de sigură altă ercjre, pe care, nu ni-o pu- 

 temîi explica altu-felii, de câtu prin împrejurarea că aulorulu a luatu pentru 

 acesta ))e i). Mascrcmn L , specie forte comună în acea localitate, si despre 

 care, cu tote acestea nu să face nicî o menţiune; Bigitalis media Z., indicată 

 în pădurea de la vale de Agapia (/. c. 124), nu pote fi de câtu DigitaUs gran- 

 di/lora AII. reu determinată. Me îndoescu chiaru si despre existenţa specfiloi-ti : 

 Eryngium aniethjstinum L. indicaţii |)e câmpia de la vale de Agapia (?. c. 129), 

 ce forte probabilii este E. plamiin L.; Scropliularia Scopoli Hoppe (L c. 124), 

 ce de sigurii este S. aquatica L. (S. aJata GiL): etc. 



(62) Vedî şi Revista literară ^^ sciinfifică, redactată de B. P. Hasdeu şi 

 Dk. 1). Brandza, Bucurescî, 1876, pag. 48-53 şi 141-178. 



(63) Acestii discursu era redactaţii cândîi d-lii profesorii AugustO Kanitz din 

 CIuju. 'mî făcu onorea de a-mî trămite recentulu său opusculii, întitulaţii Plan- 

 tas Romani(d hucusque cognitas, Pars I et II, Claudiopoli, 1880, 140 pag. in 8", 

 coprindendii enumeraţiunea planteloru Dicotyledone si Monocotyledone a le Ro- 

 mânieî, în numeru de 1890 speciî. Acestii numeru, este resultatulfi adunării la 

 unu locii, pe lingă câte-va speciî de prin districtele învecinate cu fruntariele 

 României, indicate după d-niî Schur, Kotschy, Janka, etc, şi de prin Dobrogia, 

 indicate după câţî-va alţi botanistî, a tuturora speciilorii enumerate de Hacquet, 

 Edel, Czihak, Szabo, Guebhard, Leveille, Schott, precum şi a celoru publicate 

 de mine în Buletinulii Societăţiî Geografice române (loc. cit.). Afară de acestea, 

 în partea a Il-a a interesantuluî său elaboraţii, d-lu Kanitz se folosesce şi de in- 

 dicaţiunile datorite lui U. Hoffmann, pe care le citeză după Introdueţiunea mea 

 din Partea I a Prodromuluî Florei române (Bucurescî, 1879). 



