.[61] 17» 



na stazu počme kiša pljuštiti, ubrzamo stoga naše napredovanje 

 te uspinjuć se postepeno dospijemo do pod brijeg Sedlo 1270,. 

 kojeg bi bili rado radi njegove kamenite konfiguracije pregle- 

 dali, nu sbog lošeg i nesigurnog vremena moradosmo se spu- 

 stiti dole prama Tajagić kucam, gdje nam dopane ruku još 

 Stachys obligua. Od sedla je lijep izgled na 5 kilometara dugo 

 a 3 km. široko te po prilici 750 m. visoko kamenito i pusto 

 Hubačevo polje, kojeg smo od Tajagića prama Omsici u naj- 

 ljepšem vremenu prešli. Ono malo trave što na njem poraste, 

 popasle su već ovce pa si mogao tek nekoje oporitije biline 

 opaziti kao : Cirsium eriophorum, Teiicriiim montanum, Marru- 

 bium candidissinmm, Erysimum crysimoides, Helleboriis mulii/idus, 

 Scrophidaria canina, Carlina aggregata i vulgaris, Verbascum 

 ni onim, Rumex pulcher, Centaur ea scabiosa, Cirsium acaule i 

 argenteum, Inula oculus Christi. 



U Omsici đržasmo odmor a onda nastavismo put prama 

 Tommgaju. Iz tamošnje okolice napominjeiTO povrh gore ista- 

 knutih još Marrubium vulgare, Galium purpureum, Verbascum 

 floccosum i Chaixii, Acer campestre, Potentilla reptans, Asperula 

 longiflora, Dipsacus silvestris, Clematis vitalba, Calamintha offi- 

 cinalis var. intermedia, Anthemis arvensis a od Tomingaja, kojeg 

 smo povrh toga 25. srpnja posebno pohodili: Scrophularia ca- 

 nina, Galium mollugo i verum, Agropvrum repens, Medicago 

 falcata, Inula britanica, Ononis spinosa floribus albis, Stachys 

 recta, Orlaya grandiflora, Ferulago galbanifera, Smyrnium per- 

 foliatum, Reseda lutea, Bupleurum aristatum, Opopanax chiro- 

 nium, Mentha spicata, Onopordum acantium, Laihyrus megalan- 

 ilms, Staphys germanica, Buphthalmum salicifolium, Teucrium 

 montanum i t. d. Iz Tomingaja vratismo se na kolima u Gračac. 



Konačno zahvaljujemo se g. dru. A. Degenu u Budapešt. 

 i K. H. Zahnu u Karlsruhe, koji su i to prvi mnoge vrsti našega 

 herbara a drugi naše Hieracije blagohotno označili, dočim je 

 pokojni dr. Borbas nekoje ruže determinovao. Našim vrijednim 

 pratiocem na izletima gg. veleč. župniku Ljudevitu Barbiću, 

 sudbenom akcesisti Nikoli Radeki i njegovom sinu petoškolcu 

 Milanu, kao i svim inim, koji su naš pothvat ma na koj način 

 podupirali, neka bude ovime izrečena naša najsrdačnija hvala. 



U Zagrebu dne 10. lipnja 1913. 



