Kindbakkerne. 



Kindbakkerne, mandihulcp, ere hos Amphipoderne de stserkeste af alle Mundlemmer 

 og de, der egentlig benyttes til Fodens Sonderlemmelse. De frembyde ogsaa talrige 

 Modifikationer, efter det Briig, der gjores af dem. De fsestes med sit ydre, bagre 

 Hj0rne i en egen Indskjsering i Miindrammen, og deres ydre, ovre Kant Hgger indenfor 

 og glider mod Mundrauimen, naar de bevseges. Men ikke alene paa dette Sted bar 

 Kindbakkerne sit Faestepunkt; ved Unders0gelse af dem in situ, og naar man beveeger 

 dem mod hinanden, findes, at de ogsaa have et Hsengsel i Form af en Tap, soni er 

 ffestet i en Fordybning i Epistomet, hvor dette er forenet med Underlffiben. Dreinin- 

 gen af hver Kindbakke foregaar saaledes ikke om en Axe, som man kan tfenke sig 

 at vsere parallel med Mundrammen, men om en, som staar mellem det ydre, bagre 

 Hjorne samt den omtalte Tap. Naar Kindbakkerne derfor ere meget forlffingede, 

 smale, som man ser er Tilfisldet hos flere Former af Ly sianassidernes Familie, 

 og Epistomet paa samme Tid er meget forlsenget, danner denne Kindbakkens Bevae- 

 gelsesaxe ikke en ret, men en meget spids Vinkel med dens Lsengdeaxe, og begges 

 Bevsegelser blive ikke fuldstsendig horizontale mod hinanden, men mere klippende. 



Paa den indre Side af Kindbakkerne er der et bredt, trekantet, aabent Rum, 

 hvorigjennem de staerke Boiemuskler, som kotnme fra Epistomet, traede ind og f;este 

 sig paa den indre Side af Kindbakkens ydre Vaeg. 



Den ydre Vseg er buet, convex, medens den indre Flade er concav, og Enden 

 dannes af en mere eller mindre skarp og bred Skjsererand. Denne er som oftest ind- 

 skaaret i talrige Taender, hvilke nsermest Overlaeben ere mindre, men blive storre 

 mod den anden Kant, dog saaledes, at de sidste Tsender igjen ere mindre. Naar 

 begge Kindbakkers Gribedele beies sammen, glide de kun tildels over hinanden, og 

 den nsermest Overlseben liggende Del dsekkes af denne, som trykker sig mod den. 



Hos andre Former er Gribedelen ikke indskaaret i Tsender, men mere but, 

 og da foregaar Senderlemmelsen af Foden ved, at den mere knuses end skjseres. 

 Dette finder Sted hos de Former, som vsesentlig ernsere sig af Aadsler 1 en mere 

 eller mindre oplost Tilstand. Hos nogle bar dog den ydre Ende af Gribedelen en 

 skarp Tand, som saaledes forst gjennemsteder Byttet, forinden det senderknuses af 

 den 0vrige Gribedel. 



Hos nogle Former — Pardalisca og naerstaaende Former — er Kindbakkens 

 Gribedel overordentlig ulig paa begge Sider, idet den ene er delt i talrige fine Tsen- 

 der, medens den anden i 4 meget store og grove. 



Under denne Gribedel findes der en anden, som er forbundet med Kindbak- 

 kerne ved et Led, og som bar en stserk Boiemuskel og en mindre stserk Straekkemu- 

 skel, der faester sig inde i Kindbakkerne. Endskjont denne Bigren er liden og daekkes 

 af Kindbakkens Gribedel, maa den dog betragtes som et andet Led 'paa denne, der 

 saaledes bliver toleddet. 



