Amphipodernes, isser de nordiskes, geographiske Udbredning. 



Oin end Amphipodefaunan rned sterre Noiagtighed kun er undersogt for Graii- 

 lands, Spitsbergens, Skandinaviens, Englands samt Adriaterhavets Vedkommende, ine- 

 dens vi fra de andre Have blot mindre fuldstseridig kjende deiine Fauna, i Sserdeles- 

 hed gjennem Dana's og Stimpson's Undersogelsev af det stille og atlantiske Ocean og 

 disses Kystei- samt gjennem Spence Bate's Bearbeidelse af det store Materiale, der findes 

 i British Museum, kuude det dog vsere af Interesse at faa en Oversigt over Udbred- 

 ningen af de forskjellige Amphipoders Slffigter og Arter under de meget afvigende 

 Ternperaturforhold paa de forskjellige Punkter i Verdenshavet. 



Flere Forfattere have allerede givet en saadan Oversigt over Aniphipodernes 

 geographiske Udbredning efter den Kundskab, som de paa den Tid havde til denne 

 Dyregruppe, men eftersom denne Kundskab er bleven udvidet og man har Isert at 

 kjende flere Slfegter og Arter, ligesom de forskjellige Haves Fauna noiere er un- 

 ders0gt, ere ogsaa Anskuelserne om deres Udbredning blevne forandrede. Dette vil 

 naturligvis ogsaa fremdeles blive Tilfseldet, og jeg vil derfor kun give nogle Antjd- 

 ninger i denne Hensende, idet jeg forst kortelig vil omtale de Meninger, som andre 

 Forskere have havt i denne Sag. 



Kroyer har i 1842 i sin Afhandling om „Nye nordiske Slsegter og Arter 

 af AmphipodernesOrden" osv. fremhfevet, at de koldere Ham kunne betragtes som Ani- 

 phipodernes rette og egentiige Hjem, idet han fandt, at alene de grenlandske Arter paa 

 den Tid udgjorde en Fjerdedel af de omtrent 120 Arter, der vare kjendte fra hele 

 Jordkloden. Ikke alene i Formernes Rigdom stod dengang det gronlandske Hav foran 

 alle andre, men ogsaa deri, at Formerne opnaaede der sin storste Massendvikling. 

 Han anferer derpaa flere Exemplei-, saaledes forekom Themisto arctica, Kr., i en saa- 

 dan utrolig Msengde i „Godt-Haabs"-Bugten den llteJuli 1841, at man ikke kunde se 

 gjennem Vandet; ligeledes forekom nogle Arter af Anom/x i saa stor Maengde i enkelte 

 Fjorde, at disse smaa Dyr i en Nat kunde fortaere den storste Saelhund, saa at kun 

 Skelettet blev tilbage. Capit;nn HolboU skriver ogsaa til Kroyer om disse Dyr og 

 siger : „Jeg har ved paa 75 Favners Dybde at udlasgge en Ravn og et Stykke af et 

 Haihoved i en Kurv i to Timer erholdt over 6 Potter af disse smaa Dyr, uaglet 

 Kurven var aaben og efterlod en bred Stribe af Dyr, lig en Bisvaerm, som forlod 

 den under Ophalingen." 



Ogsaa i Arternes St0rrelse synes det at vsere en fremadskridende Udvikling 



Hiod Norden, idet den sauime Art, som taudtes ved Spitsbergen, Grenland og den 



8* 



