61 



ter og Slsegter maa udgaa, da de talde saininen iiied andre. Deiine Foiiatter synes 

 heller ikke at have kjendt Bruzelius's og M. Sars's Arbeider, forinden hans Vseik nsesten 

 var afsiuttet, og disse ere deifor kuii tildels optagne i en Efterskrift, og man savner 

 saaledes i det hele Vferk Augivelsen om Arternes Udbredning ved den norske Kyst. 

 Det er derfor meget vanskeligt gjennetn hans Afhandling at kunne give noget noiag- 

 tigt Udtryk for Kundskaben om de dengang kjendte Amphipoders Udbredning. 



Man ser dog, at Englands Fauna, naar man ikke tager Hensyn til Hyperidernes 

 Gruppe, indeholdt 142 bekjendte Arter, hvoraf dog nogle vare fra det t'erske Vand. 

 Den norske Fauna indeholdt kun noget over 80 Arter; fra Gronlands og de nordiske 

 Have kjendte man ikke fuldt 50 Arter, medens der i Middelhavet fandtes 62 af Costa 

 unders0gte Arter, hvortil endvidere komme de afViviani, Milne-Edwards, Risso, Natali 

 og Andre beskrevne foruden nogle Former fra det sorte Hav. Man kan aiitage, at 

 omtrent 80 Arter paa den Tid vare kjendte fra Middelhavet. Om end de ovrige Ver- 

 denshave havde faaet nogen For0gelse i sit Artantal paa samnie Tid, var dette dog 

 ikke af vsesentlig Betydning; man maa saaledes dengang antage, at Hovedpunktet 

 for Aniphipoderues geographiske Udbredning var Englands Kyster. 



Efter 1862 har Englands Fauna foroget sig noget ved de fortsatte Underso- 

 gelser af Spence Bate, Westwood og Norman, dog ikke mod hvad der paa samme Tid 

 er fundet af Amphipoder i Middelhavet af Grube og Heller, hvilken sidste alene for 

 Adriaterhavets Vedkommende optseller 100 Arter, og heraf falde kun enkelte samrnen 

 med de af Costa beskrevne. Over 160 Arter kjender man saaledes nu fra Middel- 

 havet. Vi se saaledes, at dette Havs Fauna nu ikke staar tilbage for Englands. Goes 

 opregner i sit Arbeide fra Spitsbergen alene 70 Arter og desuden 9, som endnu ikke 

 ere fundne der, men vel ved Grenland, Island og Finmarken; af disse 79 Former 

 forekomme ved Gronland 59, og det kan saaledes nu ikke leengere ansees at vsere 

 et saadant Centralpunkt for Amphipodernes Udbredning. Heller ikke er dette Tilffel- 

 det Isengere ved England, da vi se, som allerede er nsevnt, at Middelhavet har ligesaa 

 mange Arter at opvise. 



Ved mine seneste Undersogelser af Amphipodefaunan steg Antallet af de ved 

 Norge fundne Arter tilligemed de, som vare kjendte fra Ishavet, meget stserkt, dajeg 

 i „Crustacea Amphipoda borealia et arctica" har beskrevet 270 Arter i 123 Slsegter; 

 herfra gaar dog 9 Arter og 5 Slajgter som henhorende til Hyperidea. Der var af 

 disse fundet ved Norges Kyst 212 Arter foruden 4 Hyperider. Hvis man altsaa skulde 

 kunne drage nogen Slutning fra dette Antal, der i saa hei Grad overstiger de fra 

 England og Middelhavet fundne og beskrevne Former, maatte man antage, at den 

 norske Kyst var et Centralpunkt i denne Henseende. Da imidlertid den storste Del 

 af de afmig som nye beskrevne forekommer paa de store Dyb, hvilke forhen kun lidet 

 have vaeret granskede, og da vnrt Museum i den lille Samling, som af M. Sars blev 

 medbragt fra Middelhavet, besidder ikke faa ubeskrevne Former, tvivler jeg ikke paa, 

 at man ved fortsatte Undersogelser i dette Hav vil kunne fordoble Antallet af de 



