114 



iiiindre skarp Eg med faa eller ingen Tsender, og at deu iudre Bigreu er liden eller 

 mangier. Derved skiller den sig fra Funtoporidac og Pho.rldae, hos hvilke Familier 

 Kindbakkernes Eg er indskaaret i talrige Tiender og den indre Bigi-en er stark, derfor 

 udskyder ban Slsegten Urothoe. I 1870 omtalte jeg ogsaa Kindbakkernes og de 

 ovrige Munddeles Bygning bos Lysianassidenie og najvnte, at Ovorlfeben er meget staerkt 

 I'remragende, derved at Kindbakkenie forlsenge sig, samt at Muudlieben ligeledes for- 

 Ijenger sig, og at de indre Plader sees som smaa Lapper paa Enden af de ydre Pladers 

 indre Side. De 0vrige Karakterer stemme vsesentlig overens med dem, som Dana al- 

 lerede bar anfort. Han udelod derfor Fontoporeia og optog i Familien tvende nye 

 Sliegter. Kr0yer gjorde i 1842 (Nat. Tidsskr., Side 164) opmserksom paa, at Fa- 

 lerne bos Slffigterne Anonyx og Opis blive bos Hannen mere udviklede, end bos Hunnen, 

 idet de, fonulen at de antage en betydelig Lsengdeudvikling, bvilket istier gjffilder de nedre 

 Falere, desuden ere forsynede med en Mangde smaa Hudvedbaeng, der synes at tjene som 

 Sugeskaale, bvorved formodentlig Hannerne under Parringen fastbolde Hunnerne. Efter 

 at ban var kommen paa det Rene bermed, sammenslog ban tiere af sine tidligere op- 

 stillede Arter, da de af bam forben anf0rte Karakterer ved de fornyede Undersogelser 

 viste sig kun at bero paa en Kjonsforskjel. Senere bar man ikke vteret nok opmserk- 

 som berpaa, og Flere, f. Ex. Spence Bate, benytte Folernes Langdeforskjel som Arts- 

 mierker. Holb0ll, der bar undersogt tiere Formers Levemaade, fortaeller, at de fleste 

 Arter grave sig ned i Sandet og anvende dertil de ovreFolere; desuden benyttes disse 

 som Gang- eller Kiyberedskab. I dette Tilfffilde blive de nedre F0leres Svober, naar 

 de ere korte, b0iede opad og tilbage; bvis de ere lange, Iffigges de ind langs Bugen, 

 enten indenfor eller udenfor Sidepladerne. Naar Dyret graver i Sandet, bruges de ovre 

 Folere til derved at udbore Hullet, medens det f0rste Fodpar skraber Sandet bort; be- 

 nyttes de under Gangen, st0tter Dyret sig paa dem, medens det flytter det tredie og 

 tjerde Fodpar og uudertiden de tre bagre frem foran disse F0lere. Det kan anmterkes 

 som eiendommeligt for denne Familie, at tvende Sliegter, som benf0res til den, nenilig 

 Urifttcs. Dana, og Lcpidcplcriioii, Spence Bate & Westwood, skulle paa de ovre F0lere 

 mangle Bisvober, som de ovrige berben borende Slaegter besidde. 



Gen. I. LYSIANASSA, Milne Edwards, 1830. 



Deriv. : Avff'.avaffffa (en Nereide). 



Syii.: 1830. Lysianassa, Milue Edwards, Ami. des Sc. uat. t. XX. p. 



1840. ~ Milne Edwards, Hist, des Crust, t. 111. p. 20. 



185.3. — Dixua, U. St. Explor. Exped. p. 908. 



1863. — Spence Bate, Cat. Amphip. Crust. Brit. Mus. p. G4. 



1863. — Spence Bate and Westwood, Brit, sessile-eyed Crust p. 72. 



1865. — Lilljeborg, On the Lysianassa niagellanica. p. 20. 



